The World of Finance scientific journal was founded in May 2004 by the Department of Finance of the Ternopil Academy of National Economy. In March 2021, the founder and publisher, Western Ukrainian National University, passed the state re-registration of the scientific journal “World of Finance” (certificate of state registration of mass media KV № 24739-14679PR dated March 23, 2021). The ISSN International Center (Paris) has included the scientific journal “World of Finance” in the international register of periodicals, assigning it the international standard number (ISSN) 1818-5754 (print) and 2415-3672 (online). According to the Order of the Ministry of Education and Science of Ukraine dated 28.12.2019 No. 1643, the journal is included in the List of scientific professional publications of Ukraine of category “B”. Therefore, it is possible to publish the results of dissertations for the degrees of Doctor and Candidate of Economic Sciences. The World of Finance scientific journal is intended for professionals interested in theoretical and applied problems of economics, finance, banking and insurance, accounting and taxation, public administration and management, financial management and international finance. The editorial board accepts scientific articles on topical issues. Submitted articles should contain the results of in-depth scientific research and justification of the scientific results obtained. Thematic orientation of the journal: economics, international relations, accounting and taxation, finance, banking, insurance and stock market, public management and administration, trade. Language of the manuscript: Ukrainian. Publication frequency: 4 times a year. DOI: https://doi.org/10.35774/sf The collection is indexed in international catalogs and science-based databases: Index Copernicus WorldCat Google Scholar Library of Congress (Washington DC 20540 United States) Online Catalog, National library of Ukraine Vernadsky
BUDGETING AND FINANCIAL CONTROL IN SCIENTIFIC PROJECTS
Вступ. Завдання формування ефективної системи бюджетування та фінансового контролю у наукових проєктах набуває особливої актуальності в умовах розширення міжнародної наукової співпраці, зростання конкуренції за фінансові ресурси та підвищених вимог до прозорості використання коштів. Реалізація наукових ініціатив, які фінансують з державних, грантових чи інституційних джерел, є неможливою без упровадження цілісного комплексу заходів, спрямованих на підвищення ефективності їх реалізації, зокрема в частині бюджетування та фінансового контролю. У сучасних умовах бюджетування виступає не лише інструментом фінансового планування в проєктному менеджменті, а й механізмом стратегічного управління, який забезпечує раціональне використання ресурсів, своєчасне виконання дослідницьких завдань і відповідність фінансування встановленим пріоритетам наукового розвитку. Ефективний фінансовий контроль, зі свого боку, гарантує дотримання фінансової дисципліни, термінів реалізації відповідних етапів наукового проєкту, мінімізацію ризиків нецільового використання коштів і підвищення результативності окреслених наукових ініціатив. Узгоджена та результативна система бюджетування і фінансового контролю є фундаментом успішної реалізації наукових проєктів, сприяє оптимізації фінансових потоків, підвищує якість управлінських рішень, забезпечує досягнення запланованих наукових результатів у межах наявних ресурсів. Мета – дослідити концептуальні засади, етапи й інструменти бюджетування, проаналізувати його вплив на управлінські рішення, якість наукових процесів, фінансову дисципліну та управління ризиками. Результати. Систематизовано змістовні, функціональні та концептуальні засади процесу бюджетування та фінансового контролю у наукових проєктах як стратегічного механізму забезпечення ефективності наукової діяльності в умовах загострення конкуренції за ресурси. Хронологічно структуровано етапи формування бюджету наукового проєкту – від визначення цілей і потреб до моніторингу, коригування та підсумкової оцінки – з ідентифікацією їх ключових функцій, завдань та взаємозалежностей. Результати дослідження дають змогу визначити комплексний підхід до формування бюджетів наукових проєктів, оптимізувати ресурсне забезпечення, підвищити стабільність і результативність дослідницьких процесів, сформувати нову фінансово-керівну культуру в академічному середовищі. Introduction. Establishing an effective system of budgeting and financial control in scientific projects has become particularly relevant in the context of expanding international scientific cooperation, increasing competition for financial resources, and rising demands for transparency in the use of funds. The implementation of scientific initiatives financed by state, grant-based, or institutional sources is impossible without introducing a comprehensive set of measures aimed at improving their effectiveness, particularly regarding budgeting and financial control. In the current landscape, budgeting functions not only as a financial planning tool in project management but also as a mechanism of strategic governance. It ensures the rational use of resources, timely execution of research tasks, and alignment of funding with established scientific development priorities. In turn, effective financial control guarantees compliance with financial discipline, adherence to project timelines, minimization of risks associated with the misuse of funds, and enhancement of the overall performance of scientific initiatives. A coordinated and efficient system of budgeting and financial control serves as the foundation for the successful implementation of scientific projects. It contributes to the optimization of financial flows, improves the quality of managerial decisions, and ensures the achievement of planned scientific outcomes within available resources. The purpose of the article is to reveal the conceptual foundations, stages and instruments of budgeting, to analyze its impact on managerial decisions, the quality of scientific processes, financial discipline and risk management. Results. Based on the conducted study on budgeting and financial control in scientific projects, the substantive, functional, and conceptual foundations of this process have been systematized as a strategic mechanism for ensuring the effectiveness of scientific activity amidst intensified competition for resources. The stages of forming a scientific project budget–from identifying goals and needs to monitoring, adjustment, and final evaluation–have been chronologically structured, and their key functions, tasks, and interdependencies identified. The study’s results enable the definition of a comprehensive approach to forming scientific project budgets, optimizing resource allocation, enhancing the stability and effectiveness of research processes, and cultivating a new financial leadership culture within the academic environment.
scientific projects, budgeting, financial control, project management.
PUBLIC EXPENDITURES ON SOCIAL PROTECTION AND PROBLEMS OF ENSURING FISCAL CONSOLIDATION DURING THE PERIOD OF MARTIAL LAW IN UKRAINE
Вступ. Агресія російської федерації проти України завдала глибоких гуманітарних і соціально-економічних втрат, що мають як коротко-, так і довгостроковий характер. Війна посилює вразливість населення, створює системні ризики для стратегії виживання та розвитку нації, водночас послаблюючи економіку й ускладнюючи фіскальну стабільність держави. Зростання бюджетного дефіциту та державного боргу суттєво обмежує можливості уряду щодо забезпечення належної соціальної підтримки, попри її критичну необхідність. Мета – проаналізувати динаміку, структуру та результативність бюджетних видатків на соціальний захист, дослідити актуальні проблеми в умовах необхідності забезпечення фіскальної консолідації в Україні в період воєнного стану. Результати. Визначено системну проблему для бюджетного планування видатків на соціальний захист населення – припинення акумулювання офіційних соціально-демографічних даних. Повномасштабна агресія рф проти України призвела до значного зростання бюджетного дефіциту та державного боргу. Відмінні тенденції із збалансуванням державного та місцевих бюджетів мали різний вплив на динаміку видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення. Гостра проблема із забезпеченням фіскальної консолідації державного бюджету призвела до різкого скорочення частки видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення у видатках державного бюджету, що забезпечуються доходами (крім фінансування дефіциту). Наявність профіциту в місцевих бюджетах позитивно позначилося на зростанні частки видатків, що забезпечуються доходами (крім фінансування дефіциту). Висновки. За результатами дослідження засвідчено зменшення ролі центрального уряду у цій сфері під впливом значного бюджетного дефіциту і, навпаки, зростання ролі органів місцевого самоврядування в умовах профіцитного фінансування місцевих бюджетів. Незважаючи на загальну позитивну динаміку видатків місцевих бюджетів на соціальний захист, на нашу думку, в цій сфері існують суттєві прогалини, що призводять до зменшення ефективності використання коштів місцевих бюджетів на зазначені цілі. Introduction. The Russian Federation's aggression against Ukraine has caused profound humanitarian and socio-economic losses, both in the short and long term. The war increases the vulnerability of the population, creates systemic risks for the nation's survival and development strategy, while weakening the economy and complicating the fiscal stability of the state. The growth of the budget deficit and public debt significantly limits the government's ability to provide adequate social support, despite its critical need. The purpose of the article is to analyze the dynamics, structure and effectiveness of budget expenditures on social protection, to investigate current problems in the context of the need for fiscal consolidation in Ukraine during the period of martial law. Results. The study identified a systemic problem for budget planning of social protection expenditures: the cessation of the accumulation of official socio-demographic data. The full-scale aggression of the Russian Federation against Ukraine has led to a significant increase in the budget deficit and public debt. Different trends in balancing state and local budgets had varying effects on the dynamics of social protection and social security expenditures. The acute problem of ensuring fiscal consolidation of the state budget led to a sharp reduction in the share of social protection and social security expenditures in state budget expenditures covered by revenues (excluding deficit financing). The existence of a surplus in local budgets had a positive effect on the growth of the share of expenditures covered by revenues (excluding deficit financing). Conclusions. The results of the study showed a decrease in the role of the central government in this area under the influence of a significant budget deficit and, conversely, an increase in the role of local self-government bodies in the context of surplus financing of local budgets. Despite the overall positive dynamics of local budget expenditures on social protection, in our opinion, there are significant gaps in this area, which lead to a decrease in the effectiveness of the use of local budget funds for these purposes.
budget expenditures, expenditures on social protection and social security, local budget expenditures on social protection, budget deficit, public debt, fiscal consolidation.
COMPETITIVE APPROACH TO PUBLIC EXPENDITURE ALLOCATION: THEORETICAL FOUNDATIONS AND PRACTICAL ASPECTS
Вступ. Поглиблення наукового розуміння підходів до розміщення бюджетних коштів має важливе значення для удосконалення механізмів фінансування суспільних благ і підвищення ефективності використання бюджетних ресурсів. Трансформація соціально-економічного середовища, поява нових організаційно-правових форм надавачів послуг і зростання ролі споживача зумовлюють необхідність переосмислення усталених моделей бюджетного фінансування та пошуку інструментів, що підсилюють результативність бюджетних видатків. Мета – обґрунтувати концептуальні засади класифікації бюджетних видатків залежно від підходу до розміщення бюджетних коштів між надавачами суспільних благ, визначити особливості функціонування неконкурентної, умовноконкурентної та конкурентної моделей фінансування. Результати. У процесі дослідження наведено зміст неконкурентного, умовноконкурентного та конкурентного підходів до розміщення бюджетних видатків, охарактеризовано їхні ключові інституційні ознаки, склад надавачів і роль споживача суспільних благ у кожній із моделей. Обґрунтовано, що неконкурентний підхід зберігає ресурсну орієнтацію фінансування та стабільність мережі надавачів; умовноконкурентний забезпечує часткову оптимізацію мережі та виконує функцію інституційної адаптації; конкурентний підхід формує середовище постійного відбору надавачів відповідно до якості послуг та вибору споживача. На емпіричному матеріалі сфери охорони здоров’я України проілюстровано динаміку зростання ролі приватного сектору та послаблення монополії комунальних надавачів у результаті впровадження конкурентних механізмів контрактування. Висновки. Розміщення бюджетних видатків можна розглядати не лише як розподіл ресурсів, а як інструмент формування стимулів до підвищення ефективності надання суспільних послуг. Запропонована класифікація бюджетних видатків за критерієм способу їхнього розміщення дає змогу поєднати теоретичне осмислення природи бюджетних видатків із потребами практики бюджетного менеджменту. Подальші наукові дослідження доцільно спрямувати на розроблення методичних підходів до оцінювання результативності бюджетних видатків із урахуванням ступеня конкуренції під час їхнього розподілу. Introduction. Deepening the scientific understanding of approaches to the allocation of budgetary resources is essential for improving the mechanisms of financing public goods and enhancing the efficiency of public expenditure. The transformation of the socio-economic environment, the emergence of new organizational and legal forms of service providers, and the growing role of the consumer necessitate a rethinking of established models of budget financing and the search for instruments that strengthen the performance of public spending. The purpose of the article is to substantiate the conceptual foundations for classifying budget expenditures depending on the approach to allocating budgetary resources among providers of public services and to identify the specific characteristics of non-competitive, quasicompetitive, and competitive financing models. Results. The study clarifies the content of non-competitive, quasicompetitive, and competitive approaches to the allocation of budget expenditures, characterizing their key institutional features, the composition of service providers, and the role of the consumer of public services within each model. It is argued that the non-competitive approach preserves resource-oriented financing and maintains the stability of the provider network; the quasicompetitive approach ensures partial optimization of the network and performs an institutional adaptation function; and the competitive approach forms an environment of continuous selection of service providers based on service quality and consumer choice. Empirical evidence from the healthcare sector in Ukraine illustrates the increasing role of the private sector and the weakening of the monopoly of municipal providers as a result of implementing competitive contracting mechanisms. Conclusions. The allocation of budget expenditures can be viewed not only as the distribution of financial resources but also as an instrument for shaping incentives to enhance the efficiency of public service delivery. The proposed classification of budget expenditures based on the method of allocation makes it possible to integrate theoretical understanding of the nature of public spending with the practical needs of budget management. Future research should focus on developing methodological approaches to evaluating the performance of budget expenditures, taking into account the degree of competition in their allocation.
public goods, public expenditures, local finance, competitive approach, public service financing, “money follows the person”.
THE ESSENCE OF DIGITIZATION OF THE FINANCIAL SYSTEM AND ITS SIGNS
Вступ. Цифровізація фінансової системи є ключовим чинником модернізації економіки та підвищення її ефективності. Вона охоплює впровадження цифрових технологій у банківську, платіжну й інвестиційну сфери, сприяючи прозорості, швидкості та доступності фінансових послуг. Цифровізація фінансової системи забезпечує більш інклюзивне, прозоре та ефективне фінансове середовище. На сьогодні в науковій літературі нема єдиного підходу до розуміння економічного змісту цього поняття. Тому дослідження сутності цифровізації фінансової системи та з’ясування її основних ознак набуває актуальності. Мета – дослідити сутність цифровізації фінансової системи та виокремити іманентні властивості, що притаманні цьому процесу. Результати. Досліджено підходи до економічного змісту поняття цифровізації та запропоновано авторське бачення сутності цифровізації фінансової системи. Виокремлено іманентні властивості, що притаманні процесу цифровізації фінансової системи. Висновки. Цифровізація фінансової системи виступає каталізатором економічного розвитку: модернізує фінансову інфраструктуру та стимулює інновації. Це складний багатогранний процес, що передбачає створення нових і вдосконалення діючих інформаційно-комунікаційних й ІТ-технологій та впровадження їх в діяльність фінансових агентів на всіх рівнях фінансових відносин з метою розширення доступності надаваних фінансових послуг, підвищення їхньої якості та ефективності фінансового менеджменту, що сприяє формуванню нової моделі фінансової системи, пришвидшенню соціально-економічного розвитку держави. Introduction. The article reveals the essence of the process of digitalization of the financial system as a multifaceted phenomenon that covers all areas of financial relations and is based on the implementation of modern information and communication technologies. It is shown that digitalization is not only a tool for technological renewal, but also a key factor in increasing the efficiency of the functioning of financial institutions, forming a competitive environment, ensuring transparency and inclusiveness of financial services. Scientific approaches to interpreting the concept of “digitalization” are analyzed, the main areas of its impact on the financial system and the features of its manifestation in modern conditions of economic transformation are identified. It is substantiated that digitalization acts as a catalyst for economic growth, contributes to the innovation of financial activities, expanding the capabilities of financial markets and increasing the level of financial inclusion of the population. The paper identifies key features of the digitalization of the financial system: innovation, comprehensiveness, financial inclusion, technical and technological, virtualization and transparency of the financial space, as well as effective verification of digital data. It is emphasized that the introduction of digital technologies transforms financial flow management models, improves the quality of financial management, reduces transaction costs and provides operational access to financial services for all market participants. The purpose of the article is research into the essence of digitalization of the financial system and identification of the inherent properties inherent in this process. Results. The approaches to the economic content of the concept of digitalization are investigated and the author's vision of the essence of the digitalization of the financial system is proposed. We will highlight the immanent properties inherent in the process of digitalization of the financial system. Conclusions. Digitalization of the financial system acts as a catalyst for economic development: it modernizes the financial infrastructure and stimulates innovation. Digitalization of the financial system is a complex multifaceted process that involves the creation of new and improvement of existing information and communication and IT technologies and their implementation in the activities of financial agents at all levels of financial relations in order to expand the availability of financial services provided, improve their quality and the efficiency of financial management, which contributes to the formation of a new model of the financial system and accelerate the socio-economic development of the state.
ACTUAL ISSUES OF NATIONAL ECONOMY DEVELOPMENT
digitalization, financial system, financial innovations, transformation, inclusion, financial technologies.
DETERMINANTS OF AN INCLUSIVE ECONOMY: FACTORS SHAPING EQUAL OPPORTUNITIES
Вступ. Загострення соціально-економічних диспропорцій, нерівний доступ до ресурсів, відмінності у якості освіти, зайнятості та соціального захисту зумовлюють необхідність пошуку нових моделей розвитку, здатних забезпечити не лише економічне зростання, а й справедливий розподіл його результатів. Саме тому концепція інклюзивної економіки поступово перетворюється на один із ключових напрямів модернізації економічної політики у світі. Інклюзивна економіка розглядає розвиток не лише як збільшення обсягів виробництва чи прибутковості, а як створення умов, у яких кожна людина має можливість реалізувати свій потенціал, незалежно від соціального статусу, місця проживання, статі, віку або інших особистих характеристик. Мета – визначити основні детермінанти інклюзивної економіки, дослідити їхні особливості в умовах глобального економічного простору сучасності. Результати. Подано основні детермінанти інклюзивної економіки, які дають змогу формувати доступний простір із рівними економічними можливостями. Формування інклюзивної економіки – це комплексний процес, у якому поєднуються макроекономічні, соціальні, інституційні та культурні компоненти. Здійснено аналіз взаємозв’язків між інституційними, соціальними, економічними та технологічними факторами, що визначають рівень інклюзивності економічної системи. Особливу увагу приділено ролі людського капіталу, якості державного управління, ринку праці, освітньої інфраструктури та механізмів соціального захисту як ключових драйверів подолання нерівності. Висновки. Інклюзивна модель розвитку вимагає не лише змін у структурі економіки, а й формування нових підходів до державної політики, орієнтованих на підтримку людського капіталу, соціальну мобільність і зниження нерівності. Комплексне врахування цих чинників створює основу для стійкого суспільного прогресу, у якому економічне зростання поєднується із соціальною справедливістю та доступністю можливостей для всіх громадян. Introduction. The exacerbation of socio-economic disparities, unequal access to resources, differences in the quality of education, employment and social protection necessitate the search for new development models that can ensure not only economic growth, but also a fair distribution of its results. That is why the concept of an inclusive economy is gradually becoming one of the key directions of modernization of economic policy in the world. An inclusive economy considers development not only as an increase in production volumes or profitability, but as the creation of conditions in which every person has the opportunity to realize their potential regardless of social status, place of residence, gender, age or other personal characteristics. The purpose of the article is to identify the main determinants of an inclusive economy, to study their features in the conditions of the global economic space of today. Results. The main determinants of an inclusive economy are presented, which allow forming an accessible space with equal economic opportunities. The formation of inclusive economy is a complex process that combines macroeconomic, social, institutional and cultural components. An analysis of the interrelationships between institutional, social, economic and technological factors that determine the level of inclusiveness of the economic system is carried out. Particular attention is paid to the role of human capital, the quality of public administration, the labor market, educational infrastructure and social protection mechanisms as key drivers of overcoming inequality. Conclusions. The inclusive development model requires not only changes in the structure of the economy, but also the formation of new approaches to public policy, focused on supporting human capital, social mobility and reducing inequality. Comprehensive consideration of these factors creates the basis for sustainable social progress, in which economic growth is combined with social justice and the availability of opportunities for all citizens.
economic inclusion, financial inclusion, economic development, financial tools, digital inclusion, inclusiveness, financial security, digital inclusion, digital economy, inclusion.
FROM A RESOURCE-BASED ECONOMY TO A KNOWLEDGE ECONOMY: HUMAN CAPITAL AS THE KEY TO UKRAINE’S PROSPERITY
Вступ. У сучасних умовах глобалізації та прискорених технологічних змін визначальним чинником економічного розвитку стає не стільки фізичний чи природний капітал, скільки якість людського капіталу. Україна, перебуваючи в стані післявоєнного відновлення, стикнеться з подвійним викликом: з одного боку – руйнування промисловості, демографічні втрати та міграція, а з іншого – потреба інтегруватися в глобальну економіку знань. Це зумовлює необхідність переосмислення ролі освіти й інновацій як ключових ресурсів сталого розвитку й конкурентоспроможності. Мета – обґрунтувати необхідність переходу від сировинної моделі розвитку України до моделі, заснованої на людському капіталі, інноваціях та економіці знань, проаналізувати історичні і сучасні приклади взаємозв’язку між розвитком освіти, технологічними трансформаціями й економічним зростанням. Результати. Розглянуто роль інновацій та людського капіталу в процесі переходу України від сировинної економіки до економіки знань у контексті післявоєнного відновлення. Показано, що механічне копіювання інституцій розвинених держав без урахування культурних і соціальних особливостей часто не забезпечує стійкого результату. Наголошено на ключовій ролі внутрішніх чинників – активності громадян, підприємців та інноваторів у формуванні нових ринків, продуктів і робочих місць. Проаналізовано історичну еволюцію людського капіталу та зміну вимог до освіти під впливом промислових революцій. Доведено, що для забезпечення довгострокового процвітання Україна має орієнтуватися на інвестиції у людський капітал, розвиток креативних індустрій, агропереробки, ІТ і наукових досліджень. Визначено, що головним ресурсом відновлення й інтеграції у глобальну економіку знань є не природні багатства, а освічені, креативні та підприємливі люди. Introduction. In the context of globalization and accelerated technological change, the key driver of economic development is no longer physical or natural capital, but rather the quality of human capital. For Ukraine, which is undergoing post-war recovery, this presents a dual challenge: on the one hand, the destruction of industry, demographic losses, and large-scale migration, and on the other hand, the urgent need to integrate into the global knowledge economy. This situation requires a fundamental rethinking of the role of education and innovation as strategic resources for sustainable development and national competitiveness. The purpose of thе article is to substantiate the necessity of Ukraine’s transition from a resource-dependent model of development to one based on human capital, innovation, and the knowledge economy, to analyze historical and contemporary examples of the interrelation between education, technological transformations, and economic growth. Results. The study examines the role of innovation and human capital in Ukraine’s transition from a resource-based economy to a knowledge economy in the context of post-war recovery. It is shown that the mechanical replication of institutions from developed countries without considering cultural and social specificities often fails to deliver sustainable outcomes. Emphasis is placed on the crucial role of internal factors – the activity of citizens, entrepreneurs, and innovators – in shaping new markets, products, and jobs. The historical evolution of human capital and the changing requirements for education under the influence of industrial revolutions are analyzed. The findings demonstrate that, in order to ensure long-term prosperity, Ukraine must prioritize investment in human capital, the development of creative industries, agro-processing, IT, and scientific research. It is determined that the main resource for recovery and integration into the global knowledge economy is not natural wealth, but educated, creative, and entrepreneurial people. Публікацію підготовлено у рамках виконання Науково-дослідної роботи на тему: “Формування людського, креативного та інтелектуального капіталу в умовах економіки знань” в університеті м. Ювяскюля.
human capital, innovation, knowledge economy, education, post-war development.
THE MAIN STAGE OF GEOECONOMIC FRAGMENTATION
Вступ. Після глобальної фінансової кризи 2008–2010 рр. ризик геоекономічної фрагментації (ГЕФ) став основним викликом економічному розвитку, сповільнюючи та підважуючи глобальну торгівлю. Вивчення і розуміння можливих наслідків цього явища стали однією з провідних тем економічних досліджень останнього часу. Основним драйвером ГЕФ є поляризація поглядів ключових глобальних гравців на формат функціонування глобальної економіки. У випадку Сполучених Штатів це найяскравіше проявилося в першу, а особливо в другу каденцію президентства Дональда Трампа, коли односторонні дії у сфері глобальної торгівлі почали виходити на перший план під час вирішення внутрішньополітичних і міжнародних суперечок. Мета – систематизувати й узагальнити ключові наукові роботи з проблематики ГЕФ, виокремити провідні дослідження та подати їх у хронологічному порядку відповідно до розгортання процесу ГЕФ. Результати. Визначено відмінності між поняттями “деглобалізація” та “геоекономічна фрагментація”, окреслено роль політичних рішень у перебудові торговельних зав’язків, інвестицій і глобальних ланцюгів поставок. Запропоновано періодизацію ГЕФ на три ключові етапи: посткризовий період (2008–2016), період загострення політичної конфронтації і консолідації (2017–2025) та сучасна фаза глобальної поляризації інтересів (2025–…). Висновки. Обґрунтовано ймовірність подальшого поглиблення ГЕФ та необхідність більш широкого вивчення цього процесу задля розуміння наслідків для глобальної та вітчизняної економіки. Introduction. Following the global financial crisis of 2008-2010, the risk of geo-economic fragmentation (GEF) has become a major challenge to economic development, slowing down and undermining global trade. Studying and understanding the possible consequences of this phenomenon has become one of the leading topics of recent economic research. The main driver of GEF is the polarization of view among key global players on the global economy/ In the case of the United States, this was evident during Donald Trump`s first and especially second term as president, when unlateral actions in the field of global trade began to come to the fore in resolving domestic and international disputes. The purpose of the article is to systematize and summarize key scientific works on the topic of the GEF, to identify leading studies and present them in chronological order in accordance with the development of the GEF process. Results. The paper highlights the differences between the concepts of “deglobalization” and “geoeconomic fragmentation”, outlines the role of political decisions in the restructuring of trade ties, investments and global supply chains. It proposes a periodization of the GEF into three key stages: the post-crisis period (2008–2016), the period aggravation of political confrontation and consolidation (2017–2025) and the current phase of global polarization of interests (2025– …). It also provides an overview of key publications that have formed the current paradigm of GEF research. Conclusions. The study substantiates the likelihood of further deepening of GEF and highlights the need for broader research into this process to fully understand its implications for both the global and domestic economies.
geoeconomic fragmentation, deglobalization; international trade; geoeconomics, geopolitics; global supply chains, FDI; world economy.
DIGITALIZATION AND SUSTAINABLE DEVELOPMENT AS KEY DRIVERS OF CHANGES IN ORGANIZATIONAL MANAGEMENT TRANSFORMATION UNDER THE CONDITIONS OF BUSINESS TRANSCENDENCE
Вступ. У сучасних умовах глибоких глобальних трансформацій, зумовлених одночасним впливом економічних, технологічних, соціокультурних та екологічних змін, традиційні підходи до управління організаціями втрачають здатність адекватно реагувати на збільшення масштабів невизначеності, амбівалентності і складності. Динамічний розвиток цифрових технологій, зростання вимог суспільства до прозорості, відповідальності та етичності бізнесу, а також загострення кризових явищ – від наслідків пандемії COVID-19 до викликів, спричинених збройною агресією проти України, зумовлюють необхідність переосмислення місії, ролі й управлінських моделей сучасних організацій. У цьому контексті в статті актуалізується концепція бізнес-трансцендентності, що розглядає бізнес як багатовимірне явище, здатне виходити за межі класичної економічної раціональності, інтегрувати соціальну, етичну, екологічну й ціннісну складові у здійснення управління організацією. Водночас цифровізація та сталий розвиток постають не лише зовнішніми викликами, а й потужними драйверами управлінських змін, що формують нові вимоги до стратегування, лідерства й організаційної культури. Досліджено теоретичні засади бізнес-трансцендентності, акцентовано увагу на тому, що бізнес-трансцендентність передбачає управління організацією з урахуванням зовнішніх (воєнний стан, економіка, технології, суспільство, екологія), внутрішніх (політика, культура, стратегія) та трансцендентних (місійність, антикрихкість, довіра) драйверів, що дають змогу забезпечити інноваційність та стійкий розвиток. Здійснено кейс-аналіз трансцендентного управління міжнародними компаніями Patagonia, Unilever і Danone, які інституціоналізували цінності за допомогою стратегій цифровізації, сталого розвитку, ESG-звітності та включення соціальних критеріїв у цілі топ-менеджменту. Наголошено на ролі цифрової трансформації як драйвера ціннісних зрушень, що сприяють формуванню гнучких управлінських структур, прозорості та етичній взаємодії зі стейкхолдерами. Мета – проаналізувати концептуальні засади розвитку інноваційних і стійких управлінських моделей шляхом визначення ролі та впливу цифровізації й сталого розвитку на трансформацію управління організаціями в умовах бізнес-трансцендентності. Результати. Обґрунтовано, що в умовах високотурбулентного середовища, воєнної агресії та глобальних криз традиційні управлінські моделі втрачають ефективність, а концепція бізнес-трансцендентності стає новою парадигмою, яка інтегрує цифровізацію, сталий розвиток, етику та соціальну відповідальність. Показано, що цифровізація та сталий розвиток виступають ключовими драйверами трансформації управління організаціями, забезпечуючи прозорість, адаптивність, ESG-орієнтацію та формування нових управлінських моделей, орієнтованих на багатовимірну цінність. На основі аналізу зарубіжних практик (Patagonia, Unilever, Danone) та сучасних теорій менеджменту запропоновано структуровану модель управління бізнес-трансцендентністю, яка охоплює ціннісно-сенсовий, стейкхолдерсько-екосистемний, стратегічно-трансформаційний, організаційно-процесний, культурно-поведінковий та результативно-ціннісний блоки. Для українських організацій визначено ключові драйвери змін (цифровізація, сталий розвиток, адаптивність, HR-трансформація, партнерства, зміна цінностей), що формують нову управлінську парадигму, орієнтовану на стійкість, інноваційність та активну участь бізнесу у відбудові країни. Висновки. Дослідження доводить, що бізнес-трансцендентність формується як нова управлінська парадигма, у якій організації виходять за межі утилітарної логіки й інтегрують місійність, етичність і соціальну відповідальність у стратегічні рішення. Цифровізація та сталий розвиток визначені ключовими драйверами цієї трансформації, оскільки забезпечують прозорість, інноваційність, гнучкість, стейкхолдерську взаємодію та довгострокову стійкість. Кейс-аналіз міжнародних компаній підтвердив, що трансцендентні підходи можуть бути не декларативними, а стратегічно ефективними, поєднуючи ціннісну логіку з високими фінансовими результатами. В українському контексті, особливо в умовах воєнного стану, бізнес-трансцендентність проявляється як еволюційна потреба та основа для побудови стійких, соціально орієнтованих та інноваційних управлінських моделей, що визначає перспективи подальших досліджень щодо її практичної імплементації у післявоєнний період. Introduction. In the contemporary context of profound global transformations driven by the simultaneous influence of economic, technological, sociocultural, and environmental shifts, traditional approaches to organizational management increasingly lose their capacity to adequately address rising uncertainty, ambiguity, and complexity. The rapid advancement of digital technologies, growing societal demands for transparency, responsibility, and business ethics, as well as the intensification of crisis phenomena – from the consequences of the COVID-19 pandemic to challenges caused by the armed aggression against Ukraine – necessitate a fundamental rethinking of the mission, role, and managerial models of modern organizations. Against this backdrop, the article foregrounds the concept of business transcendence, which conceptualizes business as a multidimensional phenomenon capable of moving beyond classical economic rationality and integrating social, ethical, environmental, and value-based components into managerial decision-making. At the same time, digitalization and sustainable development emerge not only as external challenges but also as powerful drivers of managerial transformation that shape new requirements for strategizing, leadership, and organizational culture. The article examines the theoretical foundations of business transcendence and emphasizes that transcendental management requires operating an organization with regard to external (martial law, economy, technologies, society, environment), internal (policies, culture, strategy), and transcendental (mission-orientation, antifragility, trust) drivers that collectively ensure innovation and sustainable development. A case analysis of Patagonia, Unilever, and Danone demonstrates how leading global companies institutionalize values through digital transformation strategies, sustainable development frameworks, ESG reporting, and the integration of social indicators into top-management performance evaluation. The study highlights the role of digital transformation as a catalyst for value shifts that reinforce flexible managerial structures, transparency, and ethical stakeholder engagement. The purpose of the article is to analize conceptual foundations for the advancement of innovative and resilient management models by determining the role and impact of digitalization and sustainable development on the transformation of organizational management under conditions of business transcendence Results. The study demonstrates that in a highly turbulent environment marked by military aggression and global crises, traditional management models lose their effectiveness, while the concept of business transcendence emerges as a new paradigm integrating digitalization, sustainable development, ethics, and social responsibility. It is shown that digitalization and sustainability act as key drivers of managerial transformation by ensuring transparency, adaptability, ESG-orientation, and the formation of new management models focused on multidimensional value creation. Drawing on the analysis of international best practices (Patagonia, Unilever, Danone) and contemporary management theories, a structured model of business-transcendent management is proposed, encompassing value- and meaning-based, stakeholder-ecosystem, strategic-transformational, organizational-process, cultural-behavioral, and performance-value components. For Ukrainian organizations, key drivers of change are identified – digitalization, sustainable development, adaptability, HR transformation, partnerships, and value reorientation – which collectively shape a new managerial paradigm aimed at resilience, innovativeness, and active business engagement in the country’s reconstruction. Conclusions. The conducted study demonstrates that business transcendence is emerging as a new managerial paradigm in which organizations move beyond utilitarian logic and integrate mission-driven orientation, ethical conduct, and social responsibility into strategic decision-making. Digitalization and sustainable development are identified as the key drivers of this transformation, as they ensure transparency, innovation capacity, flexibility, stakeholder engagement, and long-term resilience. Case analysis of international companies confirms that transcendent approaches can function not as declarative ideals but as strategically effective practices that combine value-based logic with strong financial performance. In the Ukrainian context – particularly under the conditions of martial law – business transcendence manifests as an evolutionary necessity and a foundation for building resilient, socially oriented, and innovation-driven management models, thus outlining the prospects for further research on its practical implementation in the post-war period.
business transcendence, digitalization, digital technologies, sustainable development, management models, drivers, change management, values-based management, managerial innovations.
THE IMPACT OF AUTOMOTIVE MARKET TRANSFORMATION ON THE MACROECONOMIC STABILITY OF NATIONAL ECONOMIES
Вступ. У сучасних умовах автомобільний ринок зазнає системної трансформації під впливом електрифікації транспорту, цифровізації виробництва, посилення екологічних вимог та змін у споживчих моделях. Ці процеси мають вплив не тільки на автомобільну галузь, а й на макроекономічну стабільність національних економік окремих країн. Наслідками такої трансформації є перерозподіл інвестицій, структурні зміни на ринку праці, реформування податкової системи та зміна зовнішньоекономічних орієнтирів. Мета – обґрунтувати вплив трансформації автомобільного ринку на параметри макроекономічної стабільності національних економік, визначити основні виклики і ризики, що пов’язані зі зміною технологічної, фіскальної та виробничої структури галузі, а також узагальнити міжнародний досвід для визначення основних векторів державної політики, спрямованої на забезпечення макроекономічної стабільності в умовах структурної перебудови транспортного сектору. Результати. Розкрито вплив структурної трансформації автомобільного ринку на ключові макроекономічні параметри: інфляцію, зайнятість, державні фінанси, зовнішньоекономічну рівновагу, валютну стабільність, інвестиційну активність, а також соціальну й екологічну безпеку. Проаналізовано коротко- та довгострокові ефекти трансформації. Розглянуто досвід Норвегії, Німеччини, Китаю, США, Великої Британії, які демонструють різні підходи до фіскального стимулювання та регуляторної адаптації автомобільної промисловості в умовах трансформації. Встановлено, що найуспішніші моделі передбачають поєднання короткострокових стимулів для споживачів та виробників із довгостроковими структурними реформами у сфері оподаткування, підтримки зайнятості, розвитку внутрішнього виробництва та інфраструктури. Висновки. Узагальнюючи результати дослідження, сформульовано комплекс рекомендацій щодо державної політики, спрямованої на забезпечення макроекономічної стабільності в умовах трансформації автомобільного ринку. До ключових напрямів такої політики віднесено: модернізацію фіскальної системи; стимулювання перекваліфікації працівників; локалізацію виробництва електротранспорту та його компонентів; створення сприятливих умов для довгострокових інвестицій; підтримку валютної та зовнішньоекономічної рівноваги; забезпечення справедливого доступу до нових транспортних технологій. Introduction. The automotive industry is undergoing a transformation driven by technological progress, environmental demands, and shifting economic conditions. These changes have significant macroeconomic implications, affecting employment, inflation, fiscal systems, trade balance, and investment. The purpose of the article is to analyze the influence of automotive market transformation on parameters of macroeconomic stability of national economies, to identify the main challenges and risks associated with changing the technological, fiscal and production structure of the industry, and to summarize the international experience to develop directions of public policy aimed at ensuring macroeconomic stability in the context of structural restructuring of the transport sector. Results. The research shows that the structural shift in the automotive sector requires a rethinking of fiscal, monetary, investment, and social policies. It identifies short-term risks such as inflationary pressure, unemployment, and fiscal losses, alongside long-term opportunities including innovation-driven growth, energy security, and improved environmental outcomes. The experience of leading foreign automotive market leaders illustrates diverse but effective combinations of consumer incentives and long-term reforms. Conclusions. The study concludes that macroeconomic stability amid automotive transformation depends on a balanced short-term of policy responses and long-term development strategies, supported by proactive and adaptive state governance.
ECONOMICS AND INTERNATIONAL ECONOMIC RELATIONS
automotive market, macroeconomic stability, structural transformation, electromobility, state regulation.
ARTIFICIAL INTELLIGENCE AS A WEAPON IN INTERNATIONAL TRADE: ALGORITHMIC SOVEREIGNTY AND CONTROL OVER STRATEGIC RESOURCES IN THE ERA OF GEO-ECONOMIC WARS
Вступ. У сучасному світі геоекономічних війн штучний інтелект (ШІ) перетворюється на потужну зброю в міжнародній торгівлі, де боротьба за контроль над стратегічними ресурсами – даними, алгоритмами та напівпровідниками – визначає суверенітет держав. Торгівельні конфлікти, такі як американо-китайські “чіп-війни”, демонструють, як ШІ не просто оптимізує процеси, а слугує інструментом для нав’язування залежності, посилення нерівності та фрагментації глобальної економіки. Мета – обґрунтувати теоретичний концепт алгоритмічного суверенітету як ключового інструменту контролю над стратегічними ресурсами в міжнародній торгівлі, з фокусуванням на трендах геоекономічних війн, включаючи розробку фреймворку оцінки (індексу алгоритмічного суверенітету) та пропозиції глобальних регуляторних механізмів для балансу між інноваціями та безпекою. Результати. Проаналізовано концепт “алгоритмічного імперіалізму” як еволюцію геоекономіки, де ШІ стає інструментом неоколоніального контролю. Розроблено оригінальний індекс IAS для оцінки суверенітету країн, застосований до кейсів США, Китаю, ЄС та України. Аргументовано виклики ШІ в торгівлі, включаючи алгоритмічну війну та ескалацію конфліктів, з прогнозами втрат до 10 трлн дол. США до 2030 р. Запропоновано “Глобальний AI-пакт” як механізм регуляції, з рекомендаціями для мінімізації ризиків. Висновки. Дослідження доводить, що алгоритмічний суверенітет є стратегічною необхідністю для збереження конкурентоспроможності в геоекономічних війнах. IAS як інструмент оцінки та “Глобальний AI-пакт” забезпечать баланс між інноваціями та безпекою, зменшуючи фрагментацію торгівлі. Для України це диктує необхідність інвестицій у локальні AI-кадри та інфраструктуру, що сприятиме стійкості та інтеграції у глобальні ланцюги. Синергія теоретичного аналізу та практичних рекомендацій робить ШІ не загрозою, а можливістю для сталого розвитку. Introduction. In today’s world of geo-economic wars, artificial intelligence (AI) is becoming a powerful weapon in international trade, where the struggle for control over strategic resources – data, algorithms, and semiconductors – determines the sovereignty of states. Trade conflicts, such as the US-China “chip wars,” demonstrate how AI not only optimizes processes but also serves as a tool for imposing dependence, exacerbating inequality, and fragmenting the global economy. The purpose of the article is to substantiate the theoretical concept of algorithmic sovereignty as a key instrument for controlling strategic resources in international trade, with a focus on trends in geo-economic wars, including the development of a framework for assessing (algorithmic sovereignty index) and proposals for global regulatory mechanisms to balance innovation and security. Results. The article analyzes the concept of “algorithmic imperialism” as an evolution of geoeconomics, where AI becomes a tool of neocolonial control. An original IAS index for assessing the sovereignty of countries has been developed and applied to the cases of the US, China, the EU, and Ukraine. The “dark side” of AI in trade is argued, including algorithmic warfare and conflict escalation, with losses projected to reach $10 trillion by 2030. A “Global AI Pact” is proposed as a regulatory mechanism, with recommendations for risk minimization. Conclusions. The study proves that algorithmic sovereignty is a strategic necessity for maintaining competitiveness in geo-economic wars. The IAS as an assessment tool and the Global AI Pact will ensure a balance between innovation and security, reducing trade fragmentation. For Ukraine, this dictates the need to invest in local AI talent and infrastructure, which will promote sustainability and integration into global chains. The synergy of theoretical analysis and practical recommendations makes AI not a threat but an opportunity for sustainable development.
artificial intelligence, geoeconomic wars, algorithmic sovereignty, strategic resources, international trade, algorithmic imperialism, digital protectionism, global AI pact, international trade.
FORMS OF IMPLEMENTING PREFERENTIAL TRADE: ASYMMETRIES OF MODERN TRADE POLICY
Вступ. У сучасному глобалізованому світі міжнародна торгівля відіграє ключову роль в економічному розвитку держав. Поряд із багатосторонніми торговельними угодами, що укладаються в рамках Світової організації торгівлі (СОТ), значного поширення набули двосторонні та регіональні торговельні домовленості. Серед найпоширеніших форм таких домовленостей виокремлюють регіональні торговельні угоди (РТУ) та преференційні торговельні домовленості (ПТД). Хоча ці терміни часто синонімізуються, між ними існують суттєві концептуальні та практичні відмінності, що потребують детального аналізу. Актуальність дослідження цих форм торговельних домовленостей зумовлена зростанням їх кількості та впливу на світову торговельну систему. Мета – узагальнити форми реалізації сучасної торговельної політики, спричинені підвищеним запитом на преференційну торгівлю в умовах боротьби із глобальними асиметріями економічного розвитку. Результати. Запропоновано авторський підхід до порівняння РТУ та ПТД, що уможливить уникнення термінологічних апроксимацій, які призводять до викривлення інформації про стан реалізації міжнародної торговельної політики. Зазначено, що Угода про асоціацію з ЄС містить елементи обох типів домовленостей, що створює можливості для поглиблення торговельної інтеграції з європейськими партнерами при збереженні гнучкості у відносинах з іншими країнами світу. Висновки. Доведено, що регіональні торговельні угоди та преференційні торговельні домовленості – це два різні, але взаємопов’язані інструменти міжнародної торговельної політики. Необхідна нова теоретична парадигма розуміння взаємодії між багатостороннім та регіональним торговельними режимами, де СОТ розглядають не як альтернативу РТУ, а як тригер становлення успішних преференційних угод. При осмисленні асиметрій міжнародного економічного розвитку слід комбінувати геополітичний аналіз з вивченням емпіричних даних про торговельні потоки, демонструючи тим самим, що торговельні режими функціонують як інструменти виховання геополітичних союзників. Розглянуто концепцію життєвого циклу торговельних режимів. Акцентовано на необхідності балансування між різними торговельними режимами відповідно до стадії розвитку країни, геополітичного позиціонування та мінливого глобального контексту. Introduction. In today’s globalized world, international trade plays a key role in the economic development of countries. Along with multilateral trade agreements concluded within the framework of the World Trade Organization, bilateral and regional trade agreements have become widespread. Among the most common forms of such agreements are regional trade agreements and preferential trade arrangements. Although these terms are often used synonymously, there are significant conceptual and practical differences between them that require detailed analysis. The relevance of studying these forms of trade agreements is due to their increasing number and impact on the world trading system. The purpose of the article is to analyze the forms of implementation of modern trade policy, caused by the increased demand for preferential trade in the context of combating global asymmetries of economic development. Results. The presented work proposes an author’s approach to comparing RTAs and PTAs, which will make it possible to avoid terminological approximations that lead to distortion of information about the state of implementation of international trade policy. It is noted that the The Association Agreement between the European Union and Ukraine, including a Deep and Comprehensive Free Trade Area (DCFTA), contains elements of both types of agreements, which creates opportunities for deepening trade integration with European partners while maintaining flexibility in relations with other countries of the world. Conclusions. The research proves that regional trade agreements and preferential trade arrangements are two different but interrelated instruments of international trade policy. A new theoretical paradigm is needed to understand the interaction between multilateral and regional trade regimes, where the WTO is considered not as an alternative to RTA, but as a trigger for the formation of successful preferential agreements. When understanding the asymmetries of international economic development, geopolitical analysis should be combined with the study of empirical data on trade flows, thereby demonstrating that trade regimes function as tools for nurturing geopolitical allies. The concept of the life cycle of trade regimes is considered. The emphasis is on the need to balance between different trade regimes in accordance with the stage of development of the country, geopolitical positioning and changing global context.
most-favored-nation, preferential trade, effects, mechanisms, regional trade agreements, trade asymmetry, trade policy, preferential trade arrangements, USMCA, ACP countries.
FORMATION OF A NEW FINANCIAL ARCHITECTURE AMID THE DIGITALIZATION OF THE GLOBAL ECONOMY AND THE TRANSFORMATION OF THE WORLD ORDER
Вступ. На початку ХХІ ст. глобальна економіка зазнає багатовимірної трансформації, у межах якої технологічні інновації нашаровуються на геополітичні зрушення світового порядку. Розриви у глобальних ланцюгах доданої вартості, посилення геоекономічної фрагментації та кумуляція полікриз (безпекових, енергетичних, кліматичних, макрофінансових і кібернетичних) виявили межі Бреттон-Вудської конструкції міжнародних фінансів та дієздатності класичних інститутів глобального управління. Водночас стрімка цифровізація, зокрема розвиток цифрових валют центральних банків (CBDC), децентралізованих фінансових платформ (DeFi), відкритого банкінгу, токенізації активів та алгоритмічного нагляду (RegTech/SupTech), змінює механізм створення й перерозподілу фінансової вартості, підриваючи усталені моделі фінансового суверенітету, міжнародної ліквідності та довіри до резервних валют. У підсумку формується нова фінансова архітектура, що спирається на управління даними як стратегічним активом, інтероперабельність цифрових інфраструктур, актуалізуючи водночас виклики кіберстійкості, регуляторного арбітражу та екстериторіальності комплаєнсу. Мета – обґрунтувати системні детермінанти формування нової фінансової архітектури в умовах цифровізації глобальної економіки і трансформації світового порядку, визначити напрями адаптації України до нових геоекономічних і геополітичних реалій. Результати. Спираючись на міждисциплінарну методологію і поєднуючи порівняльно-інституційний, системний та сценарний підходи, уточнено поняття “нова фінансова архітектура”, ідентифіковано ключові драйвери її формування (технологічні, інституційні, безпекові, геоекономічні) та запропоновано стратегічні орієнтири державної політики. Окрему увагу приділено Україні як кейсу відкритої економіки в умовах війни та євроінтеграційного курсу. Проведено сценарний аналіз (інерційний vs. форсований) і обґрунтовано доцільність форсованого курсу, що передбачає цифровізацію фінансів, розвиток кіберфінансової індустрії та цифрової інфраструктури. Показано, як прискорена модернізація регулювання та інтеграція до європейського й глобального фінансового простору можуть зменшити уразливість, підвищити макроекономічну стійкість і посилити фінансовий суверенітет у новій конфігурації світового порядку. Висновки. Цифровізація глобальної економіки і трансформація світового порядку зумовлюють неминучий перехід до інклюзивної, технологічно сумісної та стійкої фінансової архітектури. Для України це можливість зміцнити макроекономічну стійкість і фінансовий суверенітет через інвестиції у дані та інфраструктуру, модернізацію регулювання, підвищення кіберстійкості та поглиблення інтеграції з європейським і глобальним фінансовим простором. Introduction. At the outset of the twenty-first century, the global economy has been undergoing a multidimensional transformation in which technological innovations overlay geopolitical shifts in the world order. Disruptions to global value chains, intensified geo-economic fragmentation, and the accumulation of “polycrises” (security, energy, climate, macro-financial, and cyber) have exposed the limits of the Bretton Woods construct of international finance and the effectiveness of classical institutions of global governance. At the same time, rapid digitalization – specifically the development of central bank digital currencies (CBDC), decentralized finance (DeFi), open banking, asset tokenization, and algorithmic supervision (RegTech/SupTech) – is reshaping the mechanisms of value creation and distribution in finance, undermining established models of monetary/financial sovereignty, international liquidity, and trust in reserve currencies. As a result, a new financial architecture is emerging that relies on data governance as a strategic asset and on the interoperability of digital infrastructures, while simultaneously foregrounding challenges of cyber-resilience, regulatory arbitrage, and the extraterritoriality of compliance. The purpose of the article is to substantiate the systemic determinants of the formation of a new financial architecture in the context of the digitalization of the global economy and the transformation of the world order, and to identify directions for Ukraine’s adaptation to the new geo-economic and geopolitical realities. Results. Drawing on an interdisciplinary methodology and combining comparative-institutional, systems, and scenario approaches, the paper refines the concept of a “new financial architecture”, identifies the key drivers of its formation (technological, institutional, security-related, and geo-economic), and proposes strategic guidelines for public policy. Particular attention is paid to Ukraine as a case of an open economy operating under conditions of war and European integration. A scenario analysis (inertial vs. accelerated) substantiates the feasibility of an accelerated course entailing the digitalization of finance and the development of a cyberfinancial industry and digital infrastructure. The paper shows how accelerated regulatory modernization and deeper integration into the European and global financial space can reduce vulnerabilities, strengthen macroeconomic resilience, and reinforce financial sovereignty within the new configuration of the world order. Conclusions. The digitalization of the global economy and the transformation of the world order make a transition to an inclusive, technologically interoperable, and resilient financial architecture inevitable. For Ukraine, this represents an opportunity to bolster macroeconomic resilience and financial sovereignty through investments in data and infrastructure, regulatory modernization, enhanced cyber-resilience, and deeper integration with the European and global financial space.
new financial architecture, global economy, digitalization, CBDC, DeFi, open banking, artificial intelligence, polycrisis, global trends in digital transformation, geo-economic fragmentation, financial sovereignty, macroeconomic resilience, states’ geo-economic strategies, asymmetries of the digital space, new world order.
CONCEPTUAL APPROACHES TO THE INTERPRETATION AND MEANING OF GENETIC INFORMATION FOR INSURANCE RISK ASSESSMENT
Вступ. Досліджено теоретичні підходи до визначення та ролі генетичної інформації для оцінки страхових ризиків з урахуванням особливостей, умов і практики функціонування страхових ринків як в Україні, так і за кордоном. Систематизовано умови та фактори, які необхідно враховувати під час застосування генетичної інформації людини для оцінки її страхових ризиків у сферах страхування життя та страхування на випадок хвороби (зокрема, медичному страхуванні). Мета – обґрунтувати концептуальні підходи до визначення та ролі генетичної інформації для оцінки страхових ризиків, пов’язаних із життям і здоров’ям. Результати. Доведено, що в сучасних умовах можливості технологій генетичних досліджень є дієвим інструментом оцінки страхових ризиків, пов’язаних із життям та здоров’ям, та/або для обґрунтування будь-яких інших умов договорів страхування життя та страхування на випадок хвороби (зокрема, медичного страхування). Відповідно до результатів дослідження обґрунтовано концептуальні підходи до визначення та класифікації генетичної інформації людини для оцінки її страхових ризиків. Запропоновано генетичну інформацію заявника на страхування поділяти на два блоки, де перший охоплює результати генетичного аналізу заявника на страхування та його запити на проведення таких генетичних досліджень; а другий – дані про його сімейну медичну історію, яка містить аналогічну інформацію про членів сім’ї заявника на страхування (зокрема, результати генетичних аналізів; прояв у них симптомів захворювань чи порушень стану здоров’я тощо). Встановлено, що для різних страхових ризиків (смерть, зокрема та, яка настала внаслідок захворювання; гостре захворювання, що виявлено вперше в житті під час дії договору страхування; загострення хронічного захворювання; виникнення критичних захворювань) різною буде і роль генетичної інформації, яку використовують для їх оцінки. Висновки. Проведено теоретичні дослідження української та міжнародної практики визначення та ролі генетичної інформації для оцінки страхових ризиків. Запропоновано концептуальні підходи до визначення генетичної інформації для цілей андерайтингу. Встановлено, що з метою найбільш ефективної та якісної оцінки страхових ризиків доцільно використовувати ту генетичну інформацію, яка буде найбільш релевантною до відповідних страхових ризиків. Обґрунтовано необхідність під час застосування генетичної інформації для оцінки страхових ризиків врахувати такі особливості, як вид страхового ризику, що оцінюється (смерть та/або захворювання – моногенне чи полігенне); строк дії страхового договору; вік та стать заявника на страхування тощо. Introduction. The research paper explores theoretical and practical approaches to the definition and meaning of genetic information for insurance risks assessment. The purpose of the article is to empirically examine the definition and meaning of genetic information for insurance risks assessment regarding the life and health insurance products. Results. According to the research results, the article substantiates conceptual approaches to defining and classifying a person’s genetic information for assessing their insurance risks. It is proposed to divide the genetic information of an insurance applicant into two blocks, where the first mainly includes the results of genetic analyses of the insurance applicant himself and his requests for such genetic research. At the same time, it is proposed to include data on the insurance applicant’s family medical history in the second block of genetic information. Furthermore, as a result of the study, it was found that for different insurance risks; acute illness detected for the first time in life during the validity of the insurance contract; exacerbation of a chronic illness; occurrence of critical illnesses) the role of genetic information, which is used to assess them, will be different. Conclusions. The research paper proposes conceptual approaches to defining genetic information for underwriting purposes. The study found that for the high-quality assessment of insurance risks, it would be advisable to use the genetic information to the relevant insurance risks. This study substantiates the need to take into account such features when using genetic information to assess insurance risks, such as the type of insurance risk being assessed; the term of the insurance contract; the age and gender of the applicant for insurance, etc.
life insurance, critical illness insurance, genetic information, underwriting, insurance risk assessment, Ukraine.
LIABILITY INSURANCE FOR MINE ACTION OPERATORS: CONCEPTUAL PRINCIPLES AND DEVELOPMENT CHALLENGES IN UKRAINE
Вступ. Розглянуто концептуальні засади та проблеми розвитку страхування відповідальності операторів протимінної діяльності в Україні. Акцентовано увагу на особливостях воєнних ризиків та складності їхнього страхового покриття, визначено роль страхування відповідальності як механізму перерозподілу ризиків і гарантії відшкодування шкоди третім особам. Проаналізовано соціально-економічні наслідки впровадження страхування відповідальності операторів протимінної діяльності для розвитку аграрного сектору та національного страхового ринку. Висвітлено ключові бар’єри, які стримують його поширення, зокрема відсутність належної статистичної бази, високу вартість страхових полісів, а також низьку готовність громад і суб’єктів господарювання фінансувати страхові витрати тощо. Мета – обґрунтувати сутність, особливості та роль страхування відповідальності операторів протимінної діяльності, окреслити ключові проблеми його розвитку в сучасних умовах. Результати. Сформульовано підхід до розуміння страхування відповідальності операторів протимінної діяльності як системи економічних відносин, спрямованої на перерозподіл ризиків та компенсацію шкоди потерпілим внаслідок виконання робіт із гуманітарного розмінування територій. Визначено місце цього виду страхування у системі страхування воєнних ризиків. Сформульовано характерні ознаки страхування відповідальності операторів протимінної діяльності, до яких зараховано складність прогнозування збитків, високу ймовірність катастрофічних наслідків, тривалий часовий горизонт відповідальності, складність встановлення причинно-наслідкового зв’язку між діяльністю оператора і фактом настання збитків, високу вартість страхових полісів, наявність значної потреби у перестрахуванні, репутаційну і політичну чутливість та ін. Визначено, що страхування відповідальності операторів протимінної діяльності виконує важливу функцію колективного перерозподілу ризиків, що сприяє підвищенню довіри до процесів гуманітарного розмінування. Обґрунтовано, що розвиток цього виду страхування є передумовою для відновлення економічної активності на очищених територіях, стимулювання інвестиційної привабливості аграрного сектору та розширення можливостей національного страхового ринку. Introduction. The article examines the conceptual foundations and problems of developing liability insurance for mine action operators in Ukraine. It focuses on the specific nature of military risks and the complexity of their insurance coverage, and defines the role of liability insurance as a mechanism for risk redistribution and a guarantee of compensation for damage to third parties. The article analyses the socio-economic consequences of introducing liability insurance for mine action operators for the development of the agricultural sector and the national insurance market. The key barriers that hinder its spread are highlighted, in particular, the lack of an adequate statistical base, the high cost of insurance policies, and the low willingness of communities and businesses to finance insurance costs, etc. The purpose of the article is to reveal the essence, features and role of liability insurance for mine action operators and to outline the key problems of its development in modern conditions. Results. An approach to understanding the liability insurance of mine action operators as a system of economic relations aimed at redistributing risks and compensating victims for damage caused by humanitarian demining operations has been formulated. The place of this type of insurance in the system of war risk insurance has been determined. The characteristic features of liability insurance for mine action operators have been formulated, which include the complexity of predicting losses, the high probability of catastrophic consequences, a long liability time horizon, the complexity of establishing a causal link between the operator’s activities and the occurrence of damage, the high cost of insurance policies, the significant need for reinsurance, reputational and political sensitivity, and others. It has been determined that liability insurance for mine action operators performs an important function of collective risk redistribution, which contributes to increasing confidence in humanitarian demining processes. It is argued that the development of this type of insurance is a prerequisite for the restoration of economic activity in cleared areas, stimulating the investment attractiveness of the agricultural sector, and expanding the opportunities of the national insurance market.
liability insurance, mine action, insurance risk, war risks, agricultural sector, insurance services, insurance market.
MONETARY EVALUATION OF CORPORATE SOCIAL RESPONSIBILITY IN STRATEGIC ACCOUNTING OF A COMPANY
Вступ. В умовах посилення глобальних регуляторних вимог до сталого розвитку корпоративна соціальна відповідальність (КСВ) стає стратегічним драйвером оцінки довгострокової вартості компанії, підтримати який складно без надійного обліково-аналітичного інструментарію. Сучасна практика обліку не забезпечує повного стратегічного відображення та вартісної оцінки соціально-екологічних витрат, що зумовлює потребу у моделях інтеграції нефінансових чинників у систему стратегічного обліку. Мета – обґрунтувати концептуальні засади та розробити прикладну модель стратегічного обліку КСВ з урахуванням вартісного ефекту соціальних інвестицій. Результати. На основі аналізу даних глобальних компаній (Kering, PUMA, Philips) доведено, що стратегічна інтеграція екологічних і соціальних витрат у систему обліку супроводжується зростанням капіталізації, зменшенням ризиків та зниженням вартості капіталу. Запропоновано трирівневу модель інформаційної архітектури, яка містить первинний облік соціальної відповідальності, стратегічні метрики та вартісне моделювання. Показано, що частка соціальних витрат у виручці прямо корелює з фінансовими результатами підприємств. Висновки. Стратегічний облік є ключовим інструментом для кількісного й якісного моніторингу ефективності КСВ. Вартісна оцінка КСВ у стратегічному обліку забезпечує ухвалення більш обґрунтованих управлінських рішень, сприяє зростанню ринкової вартості компанії, посиленню лояльності стейкґолдерів та реалізації цілей сталого розвитку. Подальші дослідження мають бути спрямовані на розробку методики трансформації нефінансових показників у вартісні. Introduction. Globalization and tightening sustainability regulations have turned corporate social responsibility (CSR) into a strategic driver of long-term corporate value, yet existing management accounting rarely captures its economic contribution. The purpose of the article is to substantiate the conceptual foundations and develop an applied model of strategic CSR accounting taking into account the cost effect of social investments. Results. The research demonstrates that integration of environmental and social indicators into accounting correlates with positive financial dynamics. Case studies of Kering, PUMA, and Philips reveal a tangible link between CSR investments and market capitalization growth, efficiency gains, and capital cost reduction. A structured strategic accounting model is proposed, combining operational metrics, ESG indicators, and value projection. Conclusions. Monetizing CSR through strategic accounting enhances decision-making and investor trust, reduces informational asymmetry, and contributes to sustainable competitiveness. Future work should focus on adapting such models to the Ukrainian accounting and regulatory environment.
strategic accounting, corporate social responsibility, social costs, long-term value, non-financial reporting, social capital, monetary evaluation, management accounting.
IMPROVEMENT OF RISKS MONITORING IN THE REGISTRATION OF TAX BILLING VOUCHERS
Вступ. Податкові надходження є основним джерелом формування доходів для бюджетів на усіх рівнях. В умовах воєнного стану та спаду економічного зростання важливим є забезпечення регулярності та повноти надходження податків і зборів до бюджетів. Проте серед негативних факторів, які впливають на повноту та своєчасність надходжень, а також збільшують податкових борг, є податкові ризики, які виникають через недотримання платниками податкового законодавства. Для підвищення ефективності управління податковими ризиками ключову роль відіграє моніторинг, який має враховувати виклики воєнного часу, з якими стикаються платники податків, та бути спрямованим на мінімізацію випадків не сплати податків. Мета – проаналізувати особливості здійснення автоматизованого моніторингу ризиків, що виникають під час реєстрації податкових накладних, та обґрунтувати шляхи його удосконалення. Результати. Проаналізовано динаміку податкового боргу в Україні за 2021–2024 рр. і січень – травень 2025 р.; виявлено тенденцію до його зростання. Зазначено, що податок на додану вартість у структурі внутрішніх податків на товари та послуги становить 75%, наголошено на важливості моніторингу податкових ризиків під час його сплати. Оцінено результати проведення автоматизованого моніторингу відповідності розрахунків коригування до податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків та виявлено зменшення кількості заблокованих документів на 35% за період з 01.02.2023 р. по 01.05.2025 р. Наголошено на значній кількості судових справ за позовами платників податків проти органів Державної податкової служби України щодо неправомірного ухвалення ними податкових рішень. Висновки. Визначено, що основними недоліками системи моніторингу критеріїв оцінки ризиків є: автоматичне блокування податкових накладних без попереднього аналізу ситуації; нечітке окреслення критеріїв ризиковості та ігнорування індивідуальних особливостей платника; технічні збої в роботі системи; ускладнення оскаржень неправомірних дій податкових органів і низький рівень комунікації з платниками податків. Запропоновано шляхи удосконалення моніторингу податкових ризиків, а саме: спрощення перевірки податкових накладних платників, які не є ризиковими, та автоматична реєстрація документів платників з позитивною податковою історією; посилення відповідальності працівників органів ДПС та покращення їхньої співпраці з платниками податків. Це сприятиме підвищенню ефективності моніторингу податкових ризиків та зменшенню податкового боргу. Introduction. Tax revenues are the main source of income for budgets at all levels. In conditions of martial law and a decline in economic growth, it is important to ensure the regularity and completeness of taxes and fees to the budgets. However, among the negative factors that affect the completeness and timeliness of revenues, as well as increase tax debt, there are tax risks that arise due to non-compliance with tax legislation by taxpayers. To increase the effectiveness of tax risk management, monitoring plays a key role, which should take into account the challenges of wartime that taxpayers face and be aimed at minimizing cases of non-payment of taxes. The purpose of the article is to analyze the features of automated monitoring of risks that arise during the registration of tax invoices and develop proposals for ways to improve it. Results. The dynamics of Ukraine's tax debt for 2021–2024 and January–May 2025 were analyzed and a trend towards its growth was identified. It was emphasized that VAT in the structure of internal taxes on goods and services is 75% and the importance of monitoring tax risks when paying VAT was emphasized. The results of automated monitoring of compliance of PN/RK with the criteria for assessing the degree of risks were assessed and a decrease in the number of blocked documents by 35% was identified for the period from 01.02.2023 to 01.05.2025. However, it was emphasized that there is a significant number of court cases on claims by taxpayers against the State Tax Service authorities regarding their unlawful adoption of tax decisions. Conclusions. The main shortcomings of the SMCOR were identified, which include: automatic blocking of tax invoices without prior analysis of the situation; unclear delineation of risk criteria and ignoring the individual characteristics of the payer; technical failures in the system; complications in appealing against illegal actions of tax authorities and a low level of communication with taxpayers. Ways to improve tax risk monitoring are proposed, namely: simplifying the verification of tax invoices of non-risk payers and automatic registration of documents of payers with a positive tax history; increasing the responsibility of employees of the State Tax Service and improving their cooperation with taxpayers. This will contribute to improving the monitoring of tax risks and reducing tax debt.
national revenue strategy, tax risk, tax invoice, automated monitoring, risk criteria, budget revenues, assessment of document registration suspension.
THE ROLE OF SOCIAL TRANSFERS AND SERVICES IN SHAPING SOCIAL RESPONSIBILITY
Вступ. У сучасних умовах трансформації соціально-економічних відносин особливого значення набуває переосмислення ролі держави у забезпеченні соціальної справедливості та підтримці вразливих верств населення. Зокрема, зростає потреба у підвищенні ефективності соціальних трансфертів і якості надання соціальних послуг, які виступають не лише інструментами перерозподілу ресурсів, а й важливими чинниками формування соціальної відповідальності в суспільстві. Цей процес охоплює як інституційну взаємодію між державою, бізнесом і громадянським суспільством, так і розвиток відповідального ставлення окремих індивідів до соціального добробуту. Мета – визначити особливості соціальних трансфертів і послуг, а також їхню роль у формуванні комплексу соціальної відповідальності як однієї з цілей сталого розвитку. Результати. Обґрунтовано сутність понять “соціальні трансферти” і “соціальні послуги”. Визначено особливості соціальних трансфертів і послуг в умовах цифровізації. Проаналізовано ключові тенденції сучасного розвитку соціальної сфери, а також особливості формування комплексу соціальної відповідальності у межах забезпечення сталого розвитку. Визначено роль соціальних трансфертів і послуг у формуванні соціальної відповідальності. Висновки. З’ясовано, що соціальні трансферти та послуги виконують не лише базову функцію матеріальної підтримки населення, а й відіграють ключову роль у формуванні соціально відповідальної поведінки як серед громадян, так і в межах інституційних структур. Ефективна система соціального забезпечення сприяє підвищенню довіри до державних інституцій, зменшенню рівня соціальної напруги та укріпленню соціального капіталу. Отже, соціальні трансферти та послуги варто розглядати не тільки як інструменти забезпечення базових потреб, а й як засоби довгострокового впливу на формування соціально відповідального суспільства. Подальше вдосконалення відповідних механізмів потребує комплексного підходу, що передбачає синергію зусиль держави, бізнесу та громадянського суспільства. Introduction. In the current conditions of transformation of socio-economic relations, rethinking the role of the state in ensuring social justice and supporting vulnerable segments of the population is of particular importance. In particular, there is a growing need to improve the efficiency of social transfers and the quality of social services, which are not only tools for redistributing resources, but also important factors in the formation of social responsibility in society. This process encompasses both institutional interaction between the state, business and civil society, and the development of a responsible attitude of individuals to social well-being. The purpose of the article is to determine the characteristics of social transfers and services, as well as their role in the formation of a complex of social responsibility as one of the goals of sustainable development. Results. As a result of the study, the essence of the concepts of “social transfers”, “social services”, “transfers” was determined. The features of social transfers and services in the context of digitalization were determined. The key trends in the modern development of the social sphere were analyzed, as well as the features of the formation of a complex of social responsibility within the framework of ensuring sustainable development. The role of social transfers and services in the formation of social responsibility was determined. Conclusions. The study found that social transfers and services perform not only the basic function of material support for the population, but also play a key role in shaping socially responsible behavior both among citizens and within institutional structures. An effective social security system helps to increase trust in state institutions, reduce social tension and strengthen social capital. Thus, social transfers and services should be considered not only as tools for ensuring basic needs, but also as means of long-term influence on the formation of a socially responsible society. Further improvement of the relevant mechanisms requires an integrated approach that involves synergy of efforts of the state, business and civil society.
digital transformation, digital economy, social security, inclusion, pension system, insurance, economic efficiency, digitalization, social responsibility, social transfers, services.
DEBT FINANCE THROUGH THE PRISM OF THE BEHAVIORAL APPROACH TO PUBLIC FINANCE
Вступ. Актуальність дослідження поведінкового підходу у сфері позикових фінансів в Україні зумовлена глибокими трансформаціями економіки, суспільства та публічного управління в умовах війни, кризи довіри та високої фінансової турбулентності. Традиційні економічні моделі, які виходять із припущення про раціональність усіх учасників фінансового процесу, не враховують численні психологічні, соціальні та емоційні чинники, що визначають ухвалення рішень як з боку держави, так і з боку громадян і бізнесу. Дослідження поведінкового підходу є актуальним у контексті формування стратегії післявоєнного економічного відновлення України, що передбачає врахування як інституційних обмежень, так і психологічних аспектів ухвалення рішень, дає змогу формувати стійку боргову політику, здатну відповідати потребам держави та забезпечувати стабільний економічний розвиток у довгостроковій перспективі. Мета – узагальнити та систематизувати зміст позикових фінансів; розглянути проблематику позикових фінансів через призму поведінкового виміру; виявити та обґрунтувати причини і мотиви ірраціональної фінансової поведінки суб’єктів економіки; окреслити рекомендації для ефективного управління позиковими фінансами з урахуванням поведінкового контенту. Результати. В умовах повномасштабної війни та зростання обсягів зовнішніх і внутрішніх запозичень поведінкові аспекти усіх суб’єктів економіки стають критично важливими у контексті ефективного управління державним боргом. Зокрема, спостерігається девальваційна паніка, виведення депозитів, превалювання ірраціональних рішень щодо розподілу боргових ресурсів. Водночас формування ринку військових облігацій продемонструвало, що за умови належної комунікації між учасниками спільних взаємодій, прозорості використання запозичених коштів та патріотично налаштованого соціуму можна мобілізувати значний інвестиційний ресурс для підтримки публічних фінансів країни. Висновки. Дослідження поведінкових аспектів у позикових фінансах дало змогу виявляти типові викривлення, помилки суджень, інформаційні обмеження та емоційні реакції, що впливають на макрофінансову стабільність. Урахування поведінкових аспектів є ключовим для зниження залежності від зовнішніх джерел фінансування шляхом стимулювання участі громадян і бізнесу у розвитку внутрішнього ринку запозичень. Крім того, поведінковий аналіз сприяє розробці прозорої та передбачуваної боргової політики держави, яка здатна враховувати емоційні та когнітивні реакції населення на рішення публічної влади. Introduction. The relevance of studying the behavioral approach to debt finance in Ukraine is due to the profound transformations of the economy, society and public administration in the context of war, crisis of confidence and high financial turbulence. Traditional economic models, which assume the rationality of all participants in the financial process, do not take into account the numerous psychological, social and emotional factors that determine decision-making on the part of the state, citizens and businesses. The purpose of the article is to summarize and systematize the content of debt finance; to consider the issues of debt finance through the prism of the behavioral dimension; to identify and substantiate the causes and motives of irrational financial behavior of economic entities; to outline recommendations for effective management of debt finance taking into account behavioral content. Results. In the context of a full-scale war and an increase in external and internal borrowing, the behavioral aspects of all economic agents become critically important in the context of effective public debt management. In particular, there is a devaluation panic, deposit withdrawals, and the prevalence of irrational decisions on the allocation of debt resources. At the same time, the formation of the military bond market has demonstrated that, with proper communication between participants in joint interactions, transparency in the use of borrowed funds, and a patriotic society, it is possible to mobilize a significant investment resource to support the country's public finances. Conclusions. The study of behavioral aspects in borrowed finance has made it possible to identify typical distortions, errors of judgment, information limitations and emotional reactions that affect macrofinancial stability. Taking into account behavioral aspects is the key to reducing dependence on external sources of financing by encouraging the participation of individuals and businesses in the domestic debt market.
borrowed finance, tax finance, public finance, behavioral finance, behavioral dimension, public borrowing, public debt, budget deficit.
FINANCES OF POLITICAL PARTIES IN THE CONDITIONS OF FULL-SCALE WAR: A PRAGMATIC-ANALYTICAL ASPECT
Вступ. Ухвалений наприкінці 2019 р. Виборчий кодекс України закріпив вагому роль політичних партій у формуванні представницьких органів влади. Така домінуюча роль цих суспільних інституцій у вищеозначених процесах зумовлює необхідність ґрунтовного дослідження проблем, пов’язаних з їхнім функціонуванням і розвитком. Безперечно, діяльність політичних партій та їхня участь у виборчих процесах неможлива без належного фінансування. Особливої актуальності і дискусійності нині набувають питання державного фінансування політичних партій в умовах повномасштабної війни в Україні. Відтак дослідження прагматики фінансової діяльності політичних партій в умовах воєнного стану є вкрай затребуваним і необхідним у сучасних реаліях. Мета – обґрунтувати сучасні тренди у фінансуванні політичних партій в Україні, ідентифікувати джерела фінансування і напрями використання залучених політичними партіями коштів крізь призму доцільності, економічної ефективності та законності таких дій, виокремити проблеми, пов’язані з функціонуванням політичних фінансів в Україні, та окреслити стратегічні кроки щодо їх вирішення. Результати. У статті з позиції економічної доцільності та дотримання законності проаналізовано основні джерела фінансування політичних партій в Україні та напрями використання акумульованих коштів. На основі дослідження сучасних трендів державного і приватного фінансування політичних партій акцентовано на доволі тривожній тенденції – орієнтації парламентських партій в основному на державне, а не приватне фінансування власної діяльності, виявлено окремі порушення та зловживання у залученні і використанні коштів на фінансування діяльності політичних партій в Україні й запропоновано напрями їх вирішення з урахуванням сучасних реалій. Висновки. Ідентифікація основних джерел та аналіз прагматики фінансування діяльності політичних партій в Україні уможливили виявлення “слабких місць” та певних зловживань у цій сфері й створили необхідне підґрунтя для визначення напрямів удосконалення політичних фінансів в умовах повномасштабної війни і повоєнного політичного процесу. Introduction. The Electoral Code of Ukraine adopted at the end of 2019 enshrined a significant role of political parties in the formation of representative bodies of power. Such a dominant role of these social institutions in the above-mentioned processes necessitates a thorough study of the problems related to their functioning and development. Undoubtedly, the activities of political parties and their participation in electoral processes are impossible without proper funding. The issues of state funding of political parties in the context of a full-scale war in Ukraine are becoming particularly relevant and controversial. Therefore, the study of the pragmatics of financial activities of political parties under martial law is extremely relevant and necessary in today’s realities. The purpose of the article is to substantiate modern trends in the financing of political parties in Ukraine, identify sources of financing and directions for using funds raised by political parties through the prism of feasibility, economic efficiency and legality of such actions, identify problems related to the functioning of political finance in Ukraine, and outline strategic steps to address them. Results. The article analyzes the main sources of financing for political parties in Ukraine and the use of accumulated funds from the perspective of economic feasibility and compliance with the law. Based on a study of current trends in public and private financing of political parties, it highlights a rather alarming trend – the orientation of parliamentary parties mainly towards state rather than private financing of their activities. Individual violations and abuses in the attraction and use of funds to finance the activities of political parties in Ukraine are identified, and directions for their resolution are proposed, taking into account current realities. Conclusions. Identifying the main sources and analyzing the pragmatics of financing political parties in Ukraine made it possible to identify “weak spots” and certain abuses in this area and created the necessary basis for justifying directions for improving political finance in the context of full-scale war and the post-war political process.
political party finances, political party income and expenditure, sources of political party funding, public and private funding of political parties, direct and indirect public funding, od political parties.
FINANCIAL SUSTAINABILITY OF LOCAL BUDGETS IN UKRAINE IN THE CONTEXT OF FINANCIAL INCLUSION AND POST-WAR ECONOMIC RECOVERY
Вступ. У сучасних умовах повномасштабної військової агресії роль місцевих бюджетів у забезпеченні фінансової безпеки держави та сталого розвитку територій суттєво зросла. Зменшення економічної активності, руйнування інфраструктури, вимушена міграція та збільшення соціальних витрат посилюють фінансові виклики для органів місцевого самоврядування. Фінансова інклюзія виступає важливою складовою зміцнення фінансової спроможності громад, проте її реалізація ускладнена обмеженим доступом до фінансових послуг, особливо у прифронтових регіонах. Мета – обґрунтувати теоретичні засади і розробити практичні рекомендації щодо зміцнення фінансової стійкості місцевих бюджетів України в умовах розширення фінансової інклюзії та забезпечення ефективного фінансування в реаліях воєнного часу й повоєнного відновлення економіки. Результати. Досліджено роль місцевих бюджетів у забезпеченні сталого розвитку територіальних громад й загальнодержавного економічного зростання. Проаналізовано структуру та динаміку доходів і витрат місцевих бюджетів, відзначено особливу роль міжбюджетних трансфертів у системі місцевих фінансів. Оцінено роль їхньої стійкості, обґрунтовано необхідність пошуку резервів власних доходів у формуванні фінансової бази органів місцевого самоврядування в умовах війни та повоєнного відновлення. За допомогою кореляційного аналізу досліджено вплив ключових макроекономічних чинників на формування дохідної бази місцевих бюджетів. Запропоновано фінансову модель забезпечення органами місцевого самоврядування соціально-економічного добробуту відповідно до цілей сталого розвитку території. Наголошено на важливості впровадження системного підходу до підвищення рівня фінансової грамотності населення та розширення фінансової інклюзії шляхом реалізації державної концепції розвитку цифрової економіки, небанківського фінансового сектору, цифровізації фінансових послуг і впровадження альтернативних механізмів фінансування з метою зміцнення фінансової спроможності місцевих бюджетів. Висновки. Результати проведеного комплексного аналізу підтверджують наявність суттєвих трансформацій у структурі доходів місцевих бюджетів України під впливом воєнного конфлікту, зокрема внаслідок перерозподілу частини податку на доходи фізичних осіб на користь державного бюджету. Визначено, що міжбюджетні трансферти залишаються ключовим інструментом забезпечення фінансової стійкості місцевих бюджетів в умовах воєнного стану. Динаміка доходів і видатків свідчить про здатність місцевих бюджетів функціонувати в умовах суттєвих обмежень та викликів, забезпечуючи виконання пріоритетних завдань, зокрема відновлення постраждалих територій і підтримку процесів повоєнної відбудови національної економіки. Introduction. In the context of full-scale military aggression, the importance of local budgets in ensuring the financial stability of the state and sustainable development of territories has increased significantly. The decline in economic activity, the destruction of infrastructure, the forced displacement of the population and the increase in social spending exacerbate the financial challenges for local governments. Financial inclusion is an important factor in strengthening the financial capacity of communities, but its implementation is complicated by limited access to financial services, especially in frontline regions. The purpose of the article is to substantiate the theoretical foundations and develop practical recommendations for strengthening the financial sustainability of local budgets in Ukraine in the context of expanding financial inclusion and ensuring effective financing in the realities of wartime and post-war economic recovery. Results. The paper examines the importance of local budgets in ensuring the sustainable development of territorial communities and national economic growth. The structure and dynamics of local budget revenues and expenditures are analyzed, focusing on the significant role of inter-budgetary transfers in the local finance system. The importance of the financial stability of local budgets is assessed and the need to intensify the search for additional sources of own income under martial law and during the post-war recovery period is substantiated. Based on the results of the correlation analysis, the influence of the main macroeconomic factors on the formation of the revenue part of local budgets is determined. A financial model is proposed that allows local governments to effectively ensure socio-economic development in accordance with the goals of sustainable development. Emphasis is placed on the feasibility of implementing a systemic approach to increasing the financial literacy of the population and expanding financial inclusion through the implementation of the state policy of digitalization of the economy, development of the non-bank financial sector, expanding access to digital financial services and introducing alternative financing mechanisms to strengthen the financial capacity of local budgets. Conclusions. According to the results of a comprehensive analysis, it was found that the military conflict led to significant transformations in the structure of revenues of local budgets of Ukraine, in particular through the redistribution of part of the personal income tax in favor of the state budget. It was determined that inter-budgetary transfers remain the main tool for ensuring the financial stability of local budgets under martial law. The study of the dynamics of revenues and expenditures confirmed the ability of local budgets to adapt to new conditions and fulfill priority tasks, in particular, to restore the affected territories and support the post-war recovery of the national economy.
local budgets, local governments, AHs, local budget revenues and expenditures, tax revenues, personal income tax, intergovernmental transfers, international aid, financial inclusion, financial sustainability, sustainable development
FINANCIAL SUPPORT FOR DIGITALIZATION OF THE AGROSPHERE: INVESTMENTS IN HUMAN CAPITAL
Вступ. Проблема фінансової підтримки цифровізації агросфери є багатогранною й охоплює як прямі інвестиції в обладнання, програмне забезпечення та інфраструктуру, так і не менш важливі, але часто недооцінені інвестиції в людський капітал. Саме людський фактор, як знання, навички та готовність аграріїв і спеціалістів адаптуватися до нових технологічних реалій, стає вирішальним для успішного впровадження та ефективного використання цифрових інновацій. Без кваліфікованих кадрів, здатних працювати з новими цифровими інструментами, навіть найсучасніші технологічні рішення залишатимуться лише потенціалом, що не реалізований повною мірою. Мета – проаналізувати специфіку фінансового забезпечення процесів цифрової трансформації аграрного сектору, окреслити ключові аспекти інвестування в людський капітал як стратегічної умови підвищення конкурентоспроможності сільськогосподарських виробників. Результати. Визначено основні поняття сфери дослідження: “фінансова підтримка” та “людський капітал”, проаналізовано складові фінансової підтримки й особливості її здійснення в умовах сучасної цифрової економіки. Сформовано методичний підхід до формування комплексу фінансової підтримки цифровізації агробізнесу з урахуванням сучасних особливостей інформатизації людського капіталу. Висновки. За результатом дослідження доведено, що в контексті цифровізації агросектору питання фінансової підтримки виходить за межі виключно матеріальних інвестицій. Воно набуває стратегічного значення, адже стосується формування нового покоління аграріїв, здатних мислити по-новому, використовувати передові цифрові інструменти та забезпечувати інноваційний розвиток українського агропромислового комплексу. Це диктує необхідність системного підходу до фінансування, який враховує не лише прямі витрати на технології, а й інвестиції у навчання, перекваліфікацію та розвиток цифрових компетенцій персоналу. Саме ця синергія фінансових ресурсів та людського потенціалу є ключовою для розкриття повного потенціалу цифровізації агросфери України. Introduction. The problem of financial support for the digitalization of the agricultural sector is multifaceted and covers both direct investments in equipment, software and infrastructure, and no less important, but often underestimated investments in human capital. It is the human factor in such a manifestation as knowledge, skills and willingness of farmers and specialists to adapt to new technological realities that becomes crucial for the successful implementation and effective use of digital innovations. Without qualified personnel capable of working with new digital tools, even the most modern technological solutions will remain only a potential that is not fully realized. The purpose of the article is to analyze the specifics of financial support for the processes of digital transformation of the agricultural sector, to outline the key aspects of investing in human capital as a strategic condition for increasing the competitiveness of agricultural producers. Results. The presented work analyzes and defines the main concepts of the research area: “financial support” and “human capital”, presents the main components of financial support and the features of its implementation in the conditions of the modern digital economy. A methodological approach to the formation of a complex of financial support for the digitalization of agribusiness, taking into account the modern features of the informatization of human capital, is formed. Conclusions. The results of the study prove that in the context of the digitalization of the agricultural sector, the issue of financial support goes beyond exclusively material investments. It acquires strategic importance, as it concerns the formation of a new generation of farmers who are able to think in a new way, use advanced digital tools and ensure the innovative development of the Ukrainian agro-industrial complex. This dictates the need for a systematic approach to financing, which takes into account not only direct costs for technology, but also investments in training, retraining and development of digital competencies of personnel. It is this synergy of financial resources and human potential that is key to unlocking the full potential of the digitalization of the agricultural sector of Ukraine.
ACTUAL ISSUES OF THE NATIONAL ECONOMY DEVELOPMENT
financial regulation, human capital, intellectual potential, digitalization, digital economy, digital technologies, investments
DEVELOPMENT OF APPROACHES TO THE ESSENTIAL CHARACTERIZATION OF THE ENVIRONMENTAL FINANCIAL POLICY
Вступ. Курс на реалізацію стратегії збалансованого природокористування у межах “зеленої” економіки потребує усвідомленого, системного державницького підходу. В основі реалізації екологічних інтересів держави лежить фінансова політика природокористування. Верифікація існуючих підходів до понятійної бази фінансової політики природокористування відсутня, що й обумовлює актуальність наукового дослідження. Мета – систематизувати концептуальні підходи та сформулювати сутнісні характеристики фінансової політики природокористування як складової фінансової політики держави. Результати. Систематизовано підходи до тлумачення фінансової політики як економічного поняття та на основі цього сформульовано сутнісні характеристики фінансової політики природокористування. Концептуально визначено, що фінансова політика природокористування є складовою державної фінансової політики, тому їй притаманні відповідні загальні сутнісні характеристики і, водночас, спеціальні, обумовлені цільовим спрямуванням – обслуговування фінансових потреб сфери природокористування. Висновки. Фінансова політика є системним поняттям, від правильного тлумачення якого залежить формування принципів, функцій, механізмів, інструментарію її реалізації. Обґрунтовано необхідність системного групування ознак фінансової політики відповідно до визначених підходів. На основі цієї концептуальної позиції виокремлено комплексний(адитивний), процесний, цільовий, функціональний підходи до сутнісного наповнення поняття “фінансова політика”. Introduction. The course towards implementing a strategy for balanced natural resource use within the framework of a “green” economy requires a conscious, systematic state approach. This includes both regulatory support and the execution of mechanisms to ensure financial resources for environmental programs. At the core of realizing the state's ecological interests lies the financial policy for natural resource management. However, currently, despite a well-developed conceptual framework for financial policy, there is no substantiated theoretical and methodological foundation for financial policy in natural resource management that takes into account the fundamental principles of neo-institutional theory. There is also a lack of verification of existing approaches to the conceptual framework of financial policy in natural resource management, which underscores the relevance of this scientific study. The purpose of the article is to systematize and develop conceptual approaches and to formulate the essential characteristics of financial policy in natural resource management as a component of the state’s financial policy. Results. The approaches to interpreting financial policy as an economic category have been systematized, and based on this, the essential characteristics of financial policy in natural resource management have been formulated. It has been conceptually defined that financial policy in natural resource management is a component of the state’s financial policy; therefore, it possesses corresponding general essential characteristics and, at the same time, specific ones determined by its targeted orientation – servicing the financial needs of the natural resource management sector. Conclusions. The research findings demonstrate that financial policy is a systemic category, the correct interpretation of which is crucial for the formation of principles, functions, mechanisms, and tools for its implementation. The opinions of scholars regarding the essential content of financial policy have been examined and systematized. The necessity of systematic grouping of the characteristics of financial policy according to various approaches has been substantiated. Based on this conceptual position, comprehensive (additive), process-oriented, goal-oriented, and functional approaches to the essential content of the category “financial policy” have been identified.
financial policy, approaches, financial policy in natural resource management, functions, essential characteristics, systematics
GREEN BONDS AS A TOOL FOR FINANCING SUSTAINABLE DEVELOPMENT IN UKRAINE
Вступ. У сучасних умовах глобальних екологічних викликів та кліматичних змін світова економіка орієнтується на сталий розвиток, що вимагає інтеграції екологічних аспектів в економічні процеси. Зелені облігації, як один із ключових фінансових інструментів сталого розвитку, стали потужним засобом залучення інвестицій у проєкти, спрямовані на зменшення викидів парникових газів, розвиток відновлюваної енергетики та підвищення енергоефективності. В Україні зелена економіка має не лише екологічне, а й стратегічне значення, оскільки стимулює післявоєнну реконструкцію інфраструктури та економічну стабілізацію. Дослідження економічного потенціалу зелених облігацій у цьому контексті є актуальним завданням для розробки ефективних механізмів фінансування сталого розвитку та інтеграції України до глобальних екологічних ініціатив. Мета – дослідити потенціал зелених облігацій як інструменту відповідального інвестування в умовах сталого розвитку та післявоєнного відновлення України. Результати. Аналіз стану ринку зелених облігацій в Україні свідчить про значний потенціал цього інструменту для фінансування проєктів сталого розвитку. Зелені облігації допоможуть модернізувати енергетичну інфраструктуру, підвищити енергоефективність та зменшити викиди CO2. Проте для повноцінного розвитку ринку необхідно вдосконалити законодавче регулювання, створити стимули для інвесторів та розробити ефективну систему сертифікації екологічних проєктів. Висновки. Розвиток ринку зелених облігацій в Україні є стратегічно важливим інструментом для забезпечення сталого економічного зростання, підвищення енергоефективності та прискорення післявоєнної відбудови країни. Аналіз показав, що зелена економіка потребує активного розвитку ринку зелених фінансів, який сприятиме модернізації інфраструктури, зниженню викидів парникових газів та виконанню міжнародних зобов’язань України щодо кліматичної нейтральності. Проте на шляху інтеграції цього інструменту існує низка бар’єрів, серед яких – недосконалість законодавчого регулювання, низька поінформованість інвесторів та значні витрати на сертифікацію екологічних проєктів. Вирішення цих проблем вимагає розширення державної підтримки, створення податкових стимулів для інвесторів, гармонізації регуляторної бази з міжнародними стандартами та активізації співпраці з міжнародними фінансовими інституціями. Зелені облігації можуть стати ключовим фінансовим механізмом у процесі післявоєнного відновлення України, забезпечуючи довгострокові інвестиції у відновлювану енергетику, екологічно чистий транспорт, енергоефективне будівництво та декарбонізацію економіки. Впровадження прозорих механізмів моніторингу та звітності щодо використання залучених коштів сприятиме підвищенню довіри до ринку зелених облігацій та інтеграції України у глобальний ринок сталих фінансів. Introduction. In today’s conditions of global environmental challenges and climate changes, the world economy is increasingly oriented towards sustainable development, which requires the integration of environmental aspects into economic processes. Green bonds, as one of the key financial instruments of sustainable development, have become a powerful means of attracting investments in projects aimed at reducing greenhouse gas emissions, developing renewable energy and increasing energy efficiency. In Ukraine, the “green” economy has not only ecological, but also strategic importance, as it stimulates post-war infrastructure reconstruction and economic stabilization. Researching the economic potential of green bonds in this context is an urgent task for the development of effective financing mechanisms for sustainable development and Ukraine’s integration into global environmental initiatives. The purpose of the article is to conduct a comprehensive study of the potential of green bonds as a responsible investment tool for sustainable development and post-war recovery in Ukraine. Results. Analysis of the current state of the green bond market in Ukraine shows the significant potential of this instrument for financing sustainable development projects. Green bonds will help modernize the energy infrastructure, increase energy efficiency and reduce CO2 emissions. However, for the full development of the market, it is necessary to improve legislative regulation, create incentives for investors, and develop an effective system of certification of environmental projects. Conclusions. The development of the green bond market in Ukraine is a strategically important tool for ensuring sustainable economic growth, increasing energy efficiency and accelerating the country’s post-war reconstruction. The analysis showed that the green economy requires active development of the green finance market, which will contribute to the modernization of infrastructure, reducing greenhouse gas emissions and fulfilling Ukraine’s international obligations regarding climate neutrality. However, there are a number of barriers to the integration of this instrument, including imperfect legislative regulation, low investor awareness and significant costs for certification of environmental projects. Addressing these problems requires expanding state support, creating tax incentives for investors, harmonizing the regulatory framework with international standards and intensifying cooperation with international financial institutions. Green bonds can become a key financial mechanism in the process of Ukraine’s post-war reconstruction, ensuring long-term investments in renewable energy, environmentally friendly transport, energy-efficient construction and decarbonization of the economy. The introduction of transparent monitoring and reporting mechanisms on the use of raised funds will contribute to increasing trust in the green bond market and Ukraine’s integration into the global sustainable finance market.
green bonds, sustainable development, post-war recovery
PUBLIC-PRIVATE INNOVATION MANAGEMENT: FINANCIAL CONTENT IN THE EPISTEMIC TERMS OF INTERNATIONAL TRANSACTIONAL POLICY
Вступ. Масштабування інноваційної екосистеми потребує цифрової трансформації публічно-приватного управління інноваціями (ППУІ). Трансакційна політика, яка гарантує обмін ресурсами, формує міжнародні контури розвитку глобалізованої економіки з локальними преференціями. ППУІ стикається з геополітичними, регуляторними та комунікаційними викликами, що вимагають міжнародної співпраці для забезпечення цифрової трансформації в умовах епістемічності. Актуалізується науковий дискурс щодо децентралізованих фінансів (DeFi) та криптовалюти, які прагнуть відтворити основні економічні функції традиційних фінансів (TradFi), але їхні унікальні характеристики породжують нові ризики для фінансової стабільності. Мета – обґрунтувати теоретичний концепт масштабування інновацій із фокусуванням на трендах публічно-приватного управління інноваційною трансформацією в умовах епістемічності міжнародної трансакційної політики. Результати. Цифрова трансформація сприяє синергії держави та бізнесу, особливо в Україні, де ППУІ активізує інновації в модернізації оборонного сектору. Трансакційна політика забезпечує захист інтелектуальної власності та гармонізацію стандартів через програми інноваційного розвитку Horizon Europe, які доцільно адаптувати і масштабувати для досягнення національних безпекових гарантій. Аргументовано, що блокчейн і DeFi трансформують фінансовий контент, але створюють регуляторні виклики. Гравітаційна модель розкриває спекулятивну роль нативних криптоактивів і транзакційну – стейблкойнів, актуалізуючи адаптивність регулювання для зниження ризиків і підтримки інноваційних технологій. Застосування новітніх регуляторних заходів, зокрема вбудовування правил у смарт-контракти, відповідатиме принципам технологічно нейтрального регулювання, що дає змогу балансувати між інноваціями та стабільністю. Перспективи. Подальший розвиток ППУІ потребує дослідження комунікації DeFi з традиційними фінансами, зокрема токенізації активів і смарт-контрактів, для мінімізації системних ризиків. Важливим є діагностування стабільності стейблкойнів та їхнього впливу на фінансову інклюзію в країнах, що розвиваються. Регулювання децентралізованих систем, як DAO, сприятиме фінансовій стабільності та визначенню меж взаємодії із регуляторами. Впровадження ШІ потребує етичних стандартів для забезпечення прозорості та безпеки. В Україні кластер Brave1 демонструє потенціал ППП для інновацій в умовах невизначеності, а модернізація КСВ з урахуванням трендів трансакційної політики гармонізуватиме економічні й оборонні цілі, сприяючи сталому розвитку та адаптації глобальних стандартів до локальних вимірів. Introduction. Scaling the innovation ecosystem requires a digital transformation of publicprivate innovation management (PPIM). Transactional policies that guarantee the exchange of resources shape the international contours of the development of a globalized economy with local preferences. PPIM faces geopolitical, regulatory and communication challenges that require international cooperation to ensure digital transformation in the face of epistemic uncertainty. There is a growing academic discourse on decentralized finance (DeFi) and cryptocurrencies, which seek to replicate the core economic functions of traditional finance (TradFi), but their unique characteristics create new risks to financial stability. The purpose of the article is to substantiate the theoretical concept of scaling innovations with a focus on trends in public-private management of innovation transformation in the context of the epistemic nature of international transactional politics. Results. Digital transformation promotes synergy between the state and business, especially in Ukraine, where the PPIM activates innovation in the modernization of the defense sector. Transactional policy ensures the protection of intellectual property and the harmonization of standards through Horizon Europe innovation development programs, which can be adapted and scaled to achieve national security guarantees. It is argued that blockchain and DeFi are transforming financial content, but they also create regulatory challenges. The gravity model reveals the speculative role of native cryptoassets and the transactional role of stablecoins, highlighting the adaptability of regulation to reduce risks and support innovative technologies. The application of the latest regulatory measures, in particular the embedding of rules in smart contracts, will comply with the principles of technologically neutral regulation, which allows for a balance between innovation and stability. Prospects. Further development of PPIM requires research into the communication of DeFi with traditional finance, in particular asset tokenization and smart contracts, to minimize systemic risks. It is important to diagnose the stability of stablecoins and their impact on financial inclusion in developing countries. Regulating decentralized systems like DAOs will contribute to financial stability and define the framework for interaction with regulators. The implementation of AI requires ethical standards to ensure transparency and security. In Ukraine, the Brave1 cluster demonstrates the potential of PPPs for innovation in conditions of uncertainty, and the modernization of CSR taking into account transactional policy trends will harmonize economic and defense goals, contributing to sustainable development and adaptation of global standards to local dimensions.
financial market, technological innovation, financial innovation, securities market, bank, fintech, open public finance, regulation, security
ASSESSING THE FINANCIAL STABILITY OF THE BANKING SYSTEM BASED ON FINANCIAL STABILITY INDICATORS AND THE FINANCIAL STRESS INDEX TO MAINTAIN THE ECONOMIC SECURITY OF THE STATE
Вступ. Стабільна банківська система є основою ефективного функціонування фінансового сектору, підтримки довіри населення та забезпечення безперервності економічних процесів. Досвід кризових періодів в Україні у 2004, 2008, 2014 рр. та в умовах повномасштабного вторгнення росії показав важливість реформування банківського сектору, підвищення прозорості, ефективного регулювання й управління ризиками для запобігання системним загрозам. Актуальність дослідження фінансової стабільності банківської системи як чинника економічної безпеки держави зумовлена необхідністю забезпечення стійкості національної економіки під час глобальних фінансових криз і воєнного стану. Мета – оцінити фінансову стабільність банківської системи на основі індикаторів фінансової стійкості та індексу фінансового стресу для підтримання економічної безпеки держави. Результати. Досліджено фінансову стабільність банківської системи України в умовах війни та її здатність протистояти загрозам. Попри кризу, система зберегла стійкість, а у 2024 р. покращила фінансові показники. Ефективні макропруденційні заходи НБУ зменшили вплив воєнних ризиків. Аналіз 2019–2024 рр. свідчить про зниження рівня непрацюючих кредитів. Визначено фактори капіталізації банків та значення індексу фінансового стресу для оцінки кризових явищ. Introduction. A stable banking system is the basis for the effective functioning of the financial sector, maintaining public confidence and ensuring the continuity of economic processes. The experience of crisis periods in Ukraine (2004, 2008, 2014) and in the conditions of Russian military aggression has shown the importance of reforming the banking sector, increasing transparency, effective regulation and risk management to prevent systemic threats. The relevance of studying the financial stability of the banking system as a factor of the economic security of the state is due to the need to ensure the stability of the national economy in the face of global financial crises and martial law. The purpose of the article is to assess the financial stability of the banking system based on financial stability indicators and the financial stress index to maintain the economic security of the state. Results. The financial stability of the banking system of Ukraine in wartime and its ability to withstand threats were studied. Despite the crisis, the system remained resilient and improved its financial performance in 2024. Effective macroprudential measures of the NBU reduced the impact of war risks. The analysis of 2019–2024 indicates a decrease in the level of non-performing loans. The factors of bank capitalization were determined and the importance of the financial stress index for assessing crisis phenomena was emphasized.
financial stability, banking system, National Bank of Ukraine, banking institutions, macroprudential policy, indicators of financial stability, share of non-performing loans, stress testing, financial stress index.
MONETARY POLICY TARGETS UNDER MARTIAL LAW
Вступ. Монетарна політика є головним інструментом щодо підтримання економічного розвитку і макрофінансової стабільності, однак воєнний стан зумовлює різке порушення традиційних господарських механізмів, що спричинює шоки на ринку, наростання інфляції та посилює ризики, через що центральний банк змушений адаптувати свої інструменти, балансуючи між сприянням економіці та контролем над інфляцією. Актуальність дослідження вибору цільових орієнтирів монетарної політики визначена об’єктивною потребою аналізу ефективності монетарного регулювання НБУ в кризових умовах війни, а також необхідністю розробки оптимальної стратегії для підтримання виробничих потужностей, формування основ фінансової стійкості й ефективного використання монетарних важелів. Мета – проаналізувати особливості реалізації монетарної політики НБУ в умовах воєнного стану та обґрунтувати на цій основі найбільш прийнятні для економіки України цільові орієнтири функціонування механізму монетарного впливу на перебіг економічних процесів. Результати. Окреслено основні макроекономічні умови, за яких Національний банк України здійснює обрання цільових орієнтирів монетарної політики. Проаналізовано основні чинники, які обумовлюють негативні наслідки режиму інфляційного таргетування для економіки і банківської системи, що пов’язано з відсутністю об’єктивних підстав для запровадження такого режиму, його впливом на зростання валютно-курсової волатильності, а також відсутністю належних стимулів для кредитування реального сектору. Систематизовано проблемні аспекти реалізації центральним банком політики управління валютним курсом і регулювання процентної ставки. Визначено напрями оптимізації основних підходів до визначення цільових пріоритетів монетарної політики. Висновки. В умовах воєнного стану головним цільовим орієнтиром монетарної політики має бути спрямування грошових ресурсів із фінансового сектору у реальний сектор економіки задля забезпечення довготривалого виробничого зростання, обмеження рівнів безробіття та інфляції, а також сприяння технологічному розвитку національного господарства. Introduction. Monetary policy is the main tool for maintaining economic development and macro-financial stability, but martial law causes a sharp disruption of traditional economic mechanisms, which causes market shocks and contributes to inflation. Therefore, the central bank must balance between supporting the economy and controlling inflation. The study of the choice of monetary policy targets is important for analyzing the effectiveness of the NBU's monetary regulation in the wartime crisis and is necessary for developing an optimal monetary strategy to support the economy. The purpose of the article is to critically analyze the NBU's monetary policy under martial law and to substantiate the most acceptable monetary policy targets for the Ukrainian economy. Results. The macroeconomic conditions under which the NBU sets monetary policy targets are outlined. The main factors of the negative impact of the inflation targeting regime on the economy and the banking system are analyzed. The problematic aspects of the central bank's implementation of the policy of managing the exchange rate and regulating the interest rate are systematized. The directions of optimization of the main approaches to the target priorities of monetary policy are determined. Conclusions. Under martial law, the main target of monetary policy should be to channel monetary resources from the financial sector to the real economy in order to ensure long-term productive growth, limit unemployment and inflation, and promote technological development of the national economy.
central bank, monetary policy, targeting, inflation, interest rate, crediting, bank, exchange rate
FISCAL EFFICIENCY OF TAXATION ENTREPRENEUR INCOME AND POTENTIAL OF ITS ACTIVATION
Вступ. У кризових умовах держава змушена максимізувати використання методу оподаткування для формування власних фінансових ресурсів. Один із векторів його розвитку – це розширення бази оподаткування, до складу якої входять доходи громадян, отримані від підприємницької діяльності. Традиційно увага дослідників звернута на особливості механізму спрощеної системи оподаткування. Проте стратегічний орієнтир державної податкової політики на звуження сфери застосування єдиного податку зумовлює необхідність виявити можливості розвитку обох систем оподаткування підприємницьких доходів громадян з акцентом на потребах фінансування органів влади. Мета – проаналізувати досягнутий рівень фіскальної результативності оподаткування підприємницьких доходів громадян в Україні та обґрунтувати можливі заходи з активізації резервів її зростання. Результати. Проведено аналіз і порівняння фіскальної результативності загальної та спрощеної систем оподаткування доходів громадян, отриманих від підприємницької діяльності. Оцінено роль податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного податку у формуванні бюджетних ресурсів органів влади різних рівнів. Запропоновано авторське бачення потенціалу активізації фіскальної результативності оподаткування підприємницьких доходів громадян з урахуванням цілей його розвитку, задекларованих у Національній стратегії доходів до 2030 року. Висновки. Оподаткування підприємницьких доходів громадян урізноманітнює джерела доходів Державного бюджету України та залишається вагомим методом формування доходів місцевих бюджетів. Запропоновані заходи з активізації його фіскального потенціалу будуть успішними за умови гармонійного врахування інтересів усіх стейкхолдерів: органів влади різних рівнів і підприємців, які застосовують різні системи оподаткування отриманих ними доходів. Introduction. In crisis conditions, the state is forced to maximize the use of the taxation method to form its own financial resources. One of the vectors of its development is the expansion of the tax base, which includes citizens' incomes received from entrepreneurial activity. Traditionally, researchers have focused on the specifics of the simplified taxation system. However, the strategic orientation of state tax policy towards narrowing the scope of the single tax evokes the need to identify opportunities for the development of both systems of taxation of entrepreneurial income of citizens, with an emphasis on the financing needs of government bodies. The purpose of the article is to analyze the achieved level of fiscal effectiveness of taxation of entrepreneurial income of citizens in Ukraine and to substantiate possible measures to activate its growth reserves. Results. The analysis and comparison of the fiscal effectiveness of the general and simplified systems of taxation of income of citizens received from entrepreneurial activity was carried out. The role of the personal income tax, military levy and single tax in the formation of budgetary resources of authorities of different levels was assessed. The author's vision of the potential for enhancing the fiscal effectiveness of taxation of entrepreneurial income of citizens, taking into account the goals of its development declared in the National Income Strategy until 2030, is proposed. Conclusions. Taxation of entrepreneurial income of citizens diversifies the sources of income of the State Budget of Ukraine and remains a significant method of generating revenues for local budgets. The proposed measures to activate its fiscal potential will be successful if the interests of all stakeholders are harmoniously taken into account: authorities at different levels and entrepreneurs who apply different systems of taxation of their income.
self-employed taxpayer, entrepreneur, entrepreneurial income, taxation, personal income tax, military levy, single tax, state budget, local budgets
IMPROVEMENT OF THE PROPERTY TAX ADMINISTRATION MECHANISM IN UKRAINE: STRENGTHENING THE ROLE OF LOCAL SELF-GOVERNMENT BODIES
Вступ. В умовах децентралізації майнові податки є важливим джерелом доходів територіальних громад. Проте система їх адміністрування характеризується проблемами, наслідком яких є значні недоотримання податкових доходів до бюджетів територіальних громад. Ці проблеми пов’язані із потребою ефективного розмежуванням повноважень між органами місцевого самоврядування та податковими органами у системі адміністрування майнових податків, визнання ролі органів місцевого самоврядування як зацікавленої сторони та суб’єкта адміністрування, який має інструменти для покращення процесу. Мета – визначити проблемні аспекти адміністрування майнових податків в Україні та сформувати рекомендації щодо підвищення ефективності цього процесу через розширення повноважень органів місцевого самоврядування. Результати. Доведено, що залучення органів місцевого самоврядування до процесу адміністрування майнових податків сприятиме зменшенню обсягів “тіньового” майна, підвищенню рівня обліку об’єктів оподаткування та зростанню податкових надходжень. Запропоновано законодавче розширення повноважень органів місцевого самоврядування у сфері адміністрування податків, акцентовано на потребі інтеграції баз даних та цифровізації процесів. Introduction. Under the conditions of decentralization, property taxes are an important source of revenue for territorial communities. However, the administration system is charac terized by problems that result in significant under-collection of tax revenues for the budgets of territorial communities. These problems are related to the need for effective delineation of powers between local self-government bodies and tax authorities in the system of property tax administration, recognition of the role of local self-government bodies as an interested party in the process, and as an administration entity that has tools to improve the process. The purpose of the article is to identify problematic aspects of property tax administration in Ukraine and to develop recommendations for improving this process by expanding the powers of local self-government bodies. Results. It has been proven that involving local self-government bodies in the property tax administration process will contribute to reducing the volume of "shadow" property, improving the accounting of taxable objects, and increasing tax revenues. Legislative expansion of the powers of local self-government bodies in the field of tax administration has been proposed, emphasizing the need for database integration and process digitalization.
property taxes, administration, local self-government, tax policy, decentralization, territorial community budget
TRANSFER PRICING IN THE AGRO-INDUSTRIAL COMPLEX: SECTORAL SPECIFICS AND TAX REGULATION RISKS
Вступ. Цінова політика підприємств агропромислового комплексу є інструментом реалізації стратегічних і тактичних завдань, спрямованих на досягнення прибутковості та підвищення конкурентоспроможності продукції. Одним із важливих аспектів цієї політики є трансфертне ціноутворення, що передбачає формування цін на товари та послуги в межах пов’язаних структур одного підприємства або групи підприємств. У контексті АПК, де активно функціонують вертикально інтегровані компанії, проблема трансфертного ціноутворення набуває особливої актуальності, оскільки неправильне ціноутворення може призвести до викривлення фінансових результатів, спотворення реальної прибутковості окремих підрозділів і зниження ефективності загального управління. Мета – ідентифікувати та науково обґрунтувати особливості формування цін на продукцію сільськогосподарських підприємств з урахуванням галузевої специфіки, впливу зовнішнього середовища та необхідності мінімізації ризиків трансфертного ціноутворення у сфері аграрного виробництва. Результати. Розглянуто особливості трансфертного ціноутворення в агропромисловому комплексі (АПК) як одному з найбільш ризикогенних напрямів у сфері податкового регулювання. Зазначено, що аграрна галузь має низку специфічних характеристик, які ускладнюють застосування стандартних підходів до формування трансфертних цін, зокрема: нерівномірна родючість земель, сезонність виробництва, відсутність стабільної біржової кон’юнктури на значну частину продукції, а також складні корпоративні структури агрохолдингів. Систематизовано ключові трансфертні ризики, що виникають у межах контрольованих операцій в АПК. Виокремлено такі види ризиків: ресурсна асиметрія, використання спрощених податкових режимів, слабка прозорість операцій з натуральним обміном, а також складність у визначенні зіставних ринкових цін. Акцентовано увагу на необхідності адаптації методології податкового моніторингу до галузевої специфіки з урахуванням економічної ролі землі як джерела природної ренти. Наголошено на значущості поєднання кількісних та якісних підходів до оцінки ризиків, зокрема використання фінансових коефіцієнтів, граничних показників обсягу операцій і даних щодо податкової дисципліни платників. Особливу увагу приділено впровадженню автоматизованих ІТ-інструментів для оперативного моніторингу трансфертних операцій у режимі реального часу. Висновки. Запропоновано використання розширеного набору індикаторів ризику, інтегрованих із фінансовими коефіцієнтами та виробничими параметрами, що дасть змогу підвищити ефективність фіскального контролю. Запровадження гарантованих закупівельних цін – це потенційно ефективний інструмент стабілізації державної політики у сфері цінового регулювання. Одержані результати можуть бути використані для удосконалення політики трансфертного ціноутворення в аграрному секторі України, підвищення прозорості оподаткування та запобігання штучному виведенню прибутків до низькоподаткових юрисдикцій. Introduction. This policy of the enterprises of the agro-industrial complex is an instrument for the implementation of strategic and tactical requirements aimed at expanding supplies and increasing the competitiveness of production. One of the important aspects of this policy is transfer pricing, which transfers the formation of goods and services within the framework of state structures of one enterprise or group of enterprises. In the context of the agro-industrial complex, where vertically integrated companies are actively operating, the problem of transfer pricing becomes particularly relevant, since incorrect pricing can lead to distortion of financial results, distortion of the real profitability of individual units, and a decrease in the efficiency of overall management. The purpose of the article is to identify and scientifically substantiate the features of price formation for agricultural products, taking into account industry specifics, the influence of the external environment, and the need to minimize transfer pricing risks in the field of agricultural production. Results. The article examines the specific features of transfer pricing in the agro-industrial complex (AIC) as one of the most risk-prone areas in the field of tax regulation. It is noted that the agricultural sector possesses a number of unique characteristics that complicate the application of standard transfer pricing approaches. These include uneven land fertility, production seasonality, the absence of stable exchange markets for a significant portion of agricultural products, and complex corporate structures of agro-holdings. The systematizes key transfer pricing risks arising from controlled transactions within the AIC. The identified risk categories include: resource asymmetry, the use of simplified tax regimes, limited transparency in barter transactions, and challenges in determining comparable market prices. The emphasizes the need to adapt tax monitoring methodologies to the sector’s specificities, particularly considering the economic role of land as a source of natural rent. Conclusions. The proposes the use of an expanded set of risk indicators, integrated with financial ratios and production parameters, as a means to enhance the effectiveness of fiscal oversight. The implementation of guaranteed purchase prices is considered a potentially effective instrument for stabilizing government pricing policy. The findings of the study may be used to improve the transfer pricing policy in Ukraine’s agricultural sector, increase tax transparency, and prevent artificial profit shifting to low-tax jurisdictions.
agricultural sector, agro-industrial complex, transfer pricing, tax motivation, agricultural producers, transfer pricing risks, price disparity, rent factor
DEVELOPMENT TRENDS OF THE PREFERENTIAL TAX SYSTEM IN UKRAINE
Вступ. У Національній стратегії доходів України до 2030 р. зазначено, що через існуючі суперечності спрощена система оподаткування потребує змін з метою підтримки розвитку мікро та малого бізнесу, усунення можливостей викривлення конкурентного середовища за рахунок зловживання несумлінними платниками її перевагами. З огляду на це, тема дослідження має вагоме практичне значення для подальшого формування податкової політики держави. Мета – комплексно оцінити тенденції розвитку спрощеної системи оподаткування в Україні, проаналізувати її вплив на економіку, державний бюджет, підприємництво та суспільство. Результати. Досліджено тенденції розвитку спрощеної системи оподаткування в Україні на основі аналізу змін податкового законодавства, динаміки кількості суб’єктів господарювання, їх розподілу за галузями економіки та впливу на економіку, державний бюджет і розвиток підприємництва. Показано, що початкові цілі створення системи досягнуто, проте існування спрощеної системи оподаткування не сприяло помітній, статистично значущій, зміні структури вітчизняної економіки та додатковій динаміці її зростання. На основі аналізу кейсу Дія.Сіті доведено, що запровадження додаткового пільгового режиму оподаткування не зумовило зростання експорту комп’ютерних послуг, суттєвого приросту капітальних інвестицій чи податкових надходжень до Державного бюджету України. Акцентовано увагу на існуючих ризиках застосування спрощеної системи та необхідності її приведення до вимог сучасності. Висновки. Спрощена система оподаткування потребує удосконалення відповідно до реалій життя та соціально-економічної ситуації в Україні. Від спроможності держави сформувати податкову політику, що відповідає викликам часу і забезпечить належне фінансування безпекових потреб країни, залежать перспективи її існування. Introduction. The National Revenue Strategy of Ukraine until 2030 states that due to existing contradictions, the preferential taxation system requires changes in order to support the development of micro and small businesses, eliminate the possibility of distorting the competitive environment due to the abuse of its advantages by unscrupulous payers. In view of this, the topic of the study has significant practical significance for the further formation of the state's tax policy. The purpose of the article is to comprehensively assess the trends in the development of the preferential taxation system in Ukraine, to analyze its impact on the economy, the state budget, entrepreneurship and society. Results. The trends in the development of the preferential tax system in Ukraine are studied based on the analysis of regulatory changes in tax legislation, the analysis of the dynamics of the number of business entities, their distribution by sectors of the economy and the impact on the economy, the state budget and the development of entrepreneurship. It is shown that the initial goals of creating the system have been achieved, but at the same time it is noted that the existence of the preferential tax system has not led to a noticeable, statistically significant change in the structure of the domestic economy and additional dynamics of its growth. Based on the analysis of the case of Diya.City, it is shown that the introduction of an additional preferential tax regime has not led to an increase in the export of computer services, a significant increase in capital investments or tax revenues to the state budget of Ukraine. The existing risks of using the preferential system and the need to bring it up to date are noted. Conclusions. The preferential taxation system needs to be brought into line with the realities of our lives and the socio-economic situation in Ukraine. The prospects for its existence depend on the state's ability to form a tax policy that meets the challenges of the time and will ensure adequate financing of the country's security needs.
preferential tax system, single tax, tax revenues, state tax policy, individual entrepreneurs, taxpayers