Науковий журнал «Світ фінансів» був створений у травні 2004 року кафедрою фінансів Тернопільської академії народного господарства. У березні 2021 року засновник та видавець - Західноукраїнський національний університет пройшов державну перереєстрацію наукового журналу «Світ фінансів» (свідоцтво про державну реєстрацію ЗМІ КВ № 24739-14679ПР від 23 березня 2021 року). Міжнародний центр ISSN (Париж) включив у міжнародний реєстр періодичних ЗМІ науковий журнал «Світ фінансів», надавши йому міжнародний стандартний номер (ISSN) 1818-5754 (print) та 2415-3672 (online). Згідно Наказу Міністерства освіти і науки України від 28.12.2019 р. № 1643 журнал віднесено до Переліку наукових фахових видань України категорії "Б". Тому можна опублікувати результати дисертаційних робіт для здобуття ступенів доктора і кандидата економічних наук. Редакція приймає наукові статті з актуальних тем. Представлені статті повинні містити результати поглиблених наукових досліджень та обґрунтування отриманих наукових результатів. Тематична орієнтація журналу: економіка, міжнародні економічні відносини, облік і оподаткування, фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок, публічне управління та адміністрування, торгівля. Мова рукопису: українська. Періодичність видання: 4 рази на рік. Далі
Автори, які подають матеріали до наукового журналу Світ фінансів, погоджуються з наступними положеннями: Автори зберігають за собою всі авторські права й одночасно надають журналу право першої публікації на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, що дозволяє розповсюджувати даний матеріал із зазначенням авторства та первинної публікації в даному журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження наукової статі у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати наукову статтю в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див. The Effect of Open Access).
ЦИФРОВІ ФІНАНСОВІ ТЕХНОЛОГІЇ У СТРУКТУРНІЙ МОДЕРНІЗАЦІЇ БАНКІВСЬКОЇ СИСТЕМИ
Вступ. Цифрові фінансові технології стають визначальним чинником трансформації банківських систем у сучасній економіці, зумовлюючи зміну традиційних моделей фінансового посередництва, каналів взаємодії з клієнтами та організації банківських процесів. В умовах глобальної цифрової конкуренції, прискорення технологічних змін і зростання ролі платформних рішень особливої актуальності набуває проблема структурної модернізації банківської системи, зокрема в країнах із трансформаційною економікою. Для України цифровізація банківського сектору виступає не лише інструментом підвищення ефективності фінансових послуг, а й важливою передумовою економічної стійкості та інтеграції у світовий фінансовий простір. Мета – дослідити роль цифрових фінансових технологій у структурній модернізації банківської системи та визначити ключові напрями її трансформації під впливом цифровізації. Результати. Обґрунтовано, що впровадження цифрових фінансових технологій сприяє розширенню дистанційних каналів обслуговування, формуванню банківських екосистем, зростанню операційної ефективності та підвищенню якості й швидкості надання фінансових послуг. Доведено, що цифрові моделі банкінгу посилюють конкурентний тиск у фінансовому секторі та стимулюють трансформацію бізнес-моделей банків. Водночас цифровізація актуалізує низку ризиків, зокрема у сфері кібербезпеки, регуляторної адаптації та управління цифровими ризиками, що потребує узгоджених дій з боку банківських установ і державних інституцій. Висновки. Теоретичне значення отриманих результатів полягає у поглибленні наукових уявлень про структурні ефекти цифровізації банківської системи, а практичне – у можливості використання результатів дослідження для вдосконалення регуляторної політики, стратегій цифрового розвитку банків і формування збалансованого підходу до модернізації фінансового сектору. Узагальнені висновки підтверджують доцільність системного впровадження цифрових фінансових технологій як одного з ключових чинників підвищення конкурентоспроможності та стійкого розвитку національної економіки.
цифрові фінансові технології, банківська систем, цифровізація економіки, структурна модернізація, економічна стійкість.
ПОБУДОВА ІНДЕКСУ ГНУЧКОСТІ СИСТЕМ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ НА КРИПТОВАЛЮТНОМУ РИНКУ
Вступ. Проблема оцінювання адаптивності інтелектуальних торгових систем в умовах екстремальної волатильності криптовалютного ринку набуває все більшої актуальності. Традиційні фінансові метрики мають обмеження під час аудиту систем штучного інтелекту, оскільки вони є ретроспективними та не враховують здатність алгоритмів реагувати на структурні злами ринку. Мета – розробити методологічні засади та математичну модель індексу гнучкості систем штучного інтелекту для кількісного вимірювання здатності алгоритмів до саморегулювання. Результати. Обґрунтовано необхідність розділення індексу на три функціональні компоненти: коефіцієнт швидкості адаптації, коефіцієнт стійкості до волатильності та коефіцієнт збереження капіталу в стресових умовах. Запропоновано математичний апарат нормалізації показників за допомогою сигмоїдальної функції, що дає змогу зводити різнорозмірні дані до єдиної шкали. Розроблено інформаційно-функціональну архітектуру розрахунку індексу в реальному часі, що складається з чотирьох послідовних етапів: агрегації даних, детекції аномалій, обчислення компонентів та виконання рішень. Концептуалізовано поняття “гнучкість ШІ” як здатність до автономної ідентифікації змін ринкового режиму та динамічної зміни стратегій. Висновки. Впровадження індексу створює підґрунтя для підвищення якості аудиту цифрових активів та превентивного ризик-менеджменту, даючи змогу інвесторам ідентифікувати “жорсткі” моделі, схильні до перенавчання. Подальші дослідження будуть спрямовані на емпіричну апробацію моделі на історичних даних криптобірж.
штучний інтелект, криптовалютний ринок, індекс гнучкості, фінансові ризики, адаптивність, інвестиційний менеджмент, волатильність.
ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ ФІНАНСОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ У ГЛОБАЛЬНОМУ ВИМІРІ
Вступ. Сучасний етап розвитку світової фінансової системи характеризується всеохоплюючою цифровізацією, що є основною рушійною силою трансформації фінансових інституцій. Впровадження таких інноваційних рішень, як штучний інтелект, блокчейн, Big Data у фінансову сферу спричинило якісно новий вимір функціонування фінансового ринку та забезпечило високий рівень інклюзивності фінансових послуг. Fintech-індустрія у глобальному просторі характеризується нерівномірністю охоплення та масштабністю цифрової трансформації, а також пов’язана із виникненням нових викликів і загроз. Усе вищезазначене свідчить про об’єктивну необхідність вивчення світового досвіду розвитку та функціонування фінтех. Мета – дослідити глобальні тренди на ринку фінансових технологій, що спрямовані на підвищення якості фінансових послуг для споживачів, та систематизувати світовий досвід їхнього впровадження. Результати. Визначено системно-утворюючі напрями функціонування глобальної фінтех-індустрії, впровадження яких забезпечить фінансовим компаніям зростання конкурентоспроможності, прибутків та підвищення якості фінансових послуг. Здійснено економіко-статистичний і трендовий аналіз за кожним із визначених пріоритетів для фінтех-компаній. Окреслено пріоритети розвитку фінтех-індустрії для надавачів фінансових послуг в умовах зміни технологічного середовища функціонування фінансового ринку. Висновки. Узагальнено основні напрями розвитку фінтеху у перспективних періодах. Обґрунтовано, що вітчизняний фінтех-ринок має достатній людський і ресурснотехнологічний потенціал. Його подальший розвиток має відбуватися з урахуванням світових трендів та імплементації позитивного зарубіжного досвіду впровадження затребуваних та ефективних фінансових інновацій. В умовах війни в Україні пріоритетними фінтех-інструментами можуть стати дистанційні цифрові технології, зокрема на основі штучного інтелекту та його різновидів.
фінансовий ринок, цифровізація, фінансова система, фінансові інновації, фінансові послуги, фінансові технології (фінтех).
ПЕРСПЕКТИВИ ВИКОРИСТАННЯ КРИПТОВАЛЮТ В УКРАЇНІ В УМОВАХ НОВІТНІХ ТРАНСФОРМАЦІЙНИХ ВИКЛИКІВ
Вступ. У сучасних умовах цифрової трансформації економіки та фінансових ринків криптовалюти набувають важливого значення як інноваційний фінансовий інструмент. Розвиток блокчейн-технологій, поширення цифрових активів і трансформація фінансових відносин актуалізують питання правового регулювання, безпеки й ефективності їхнього використання. Мета – визначити сутність, теоретичні основи й особливості обігу криптовалюти на сучасному ринку та перспективи її використання в Україні. Результати. Досліджено сутність та особливості функціонування криптовалют в умовах глобалізації та цифровізації фінансових ринків. Визначено основні тенденції нормативно-правового регулювання ринку криптовалют і проаналізовано стан його розвитку в Україні. Обґрунтовано переваги та ризики використання криптовалют, зокрема кіберзагрози, високу волатильність і регуляторні обмеження. Встановлено, що поширення криптовалют сприяє розвитку фінансових технологій, залученню інвестицій та розширенню міжнародної торгівлі. Визначено перспективи розповсюдження обігу криптовалюти в Україні, пов’язані з удосконаленням законодавства та розвитком інфраструктури ринку віртуальних активів. Висновки. Обґрунтовано, що криптовалюти стають важливим елементом сучасної фінансової системи та альтернативним інструментом здійснення розрахунків, накопичення і збереження активів. Незважаючи на наявні ризики та нормативно-правові обмеження, розвиток криптовалютного ринку в Україні має значний потенціал. Подальший розвиток потребує вдосконалення регуляторного середовища та державного нагляду.
криптовалюта, фінансовий актив, блокчейн-технології, інвестування в криптовалюти, ринок віртуальних активів, глобалізація фінансових ринків.
НЕВИДИМИЙ БАНКІНГ ТА EMBEDDED FINANCE 3.0: ПАРАДИГМАЛЬНА ТРАНСФОРМАЦІЯ ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ В УМОВАХ ЦИФРОВОЇ ЕКОНОМІКИ
Вступ. Стрімке прискорення розвитку глобальної цифрової економіки спричинило глибоку зміну парадигми надання фінансових послуг, що ставить під сумнів традиційне розуміння банківських установ як самостійних інституцій, до яких користувачі звертаються свідомо й безпосередньо, та зумовлює їхній перехід до децентралізованих, інтегрованих у повсякденні процеси банківських послуг. Мета – розробити системну теоретичну рамку для осмислення невидимого банкінгу та Embedded Finance 3.0, проаналізувати їхні технологічні, регуляторні та соціоекономічні виміри, ідентифікувати ключові ризики і суперечності, що супроводжують трансформацію фінансового сектору. Результати. Досліджено фундаментальну трансформацію архітектури фінансових послуг, зумовлену конвергенцією технологій вбудованих фінансів (Embedded Finance), агентного штучного інтелекту та відкритого банкінгу нового покоління. Розкрито сутність концепції “невидимого банкінгу” як закономірного наслідку еволюції від продуктоцентричної моделі фінансового обслуговування до контекстної, амбієнтної фінансової інфраструктури, інтегрованої у повсякденне життя споживача. Проаналізовано еволюційну траєкторію від Bank 1.0 до Embedded Finance 3.0 у розрізі технологічних, регуляторних та соціоекономічних вимірів. Обґрунтовано концепцію Embedded Finance 3.0 як третього еволюційного етапу вбудованих фінансів, що характеризується переходом від обміну даними до спільної інфраструктури, від пасивної інтеграції до автономного ухвалення фінансових рішень. Охарактеризовано трирівневий технологічний стек нової парадигми: Data Fabric, агентний ШІ та API-first архітектура. Досліджено регуляторний ландшафт, зокрема еволюцію від PSD2 до PSD3/PSR та концепцію цифрової ідентичності 3.0. Ідентифіковано “парадокс невидимості” – протиріччя між зникненням банку як видимого інституту та зростанням його інфраструктурної значущості. Висновки. Систематизовано ключові ризики нової моделі: комодитизація фінансових послуг, ерозія довіри споживачів, загрози конфіденційності даних, поглиблення цифрового розриву та системні каскадні відмови. Виявлено потенціал невидимого банкінгу для фінансової інклюзії у контексті скорочення частки небанківського населення. Сформульовано рекомендації для банків, FinTech-компаній, регуляторів та академічної спільноти щодо стратегічного позиціонування в умовах трансформації фінансового сектору.
невидимий банкінг, Embedded Finance 3.0, відкритий банкінг, агентний штучний інтелект, Banking-as-a-Service, цифрова трансформація, контекстні фінанси, PSD3, фінансова інклюзія.
ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ ПЛАТФОРМ ТОКЕНІЗАЦІЇ РЕАЛЬНИХ АКТИВІВ ЯК МЕТОДОЛОГІЧНА ОСНОВА ДЛЯ ІНСТИТУЦІЙНОГО ВПРОВАДЖЕННЯ
Вступ. Інституційне впровадження технологій розподіленого реєстру зумовлює трансформацію токенізації реальних активів від експериментальних рішень до повноцінної фінансової інфраструктури. Провідні глобальні фінансові інститути розглядають RWA-токенізацію як інструмент довгострокової модернізації ринків капіталу, ефективність якого визначається насамперед якістю базових платформ. Водночас сучасний ландшафт токенізаційних рішень характеризується фрагментацією за архітектурою, рівнем регуляторної відповідності та інституційною готовністю, що ускладнює обґрунтований вибір платформ. Відсутність уніфікованого багатокритеріального підходу до їхнього порівняльного оцінювання формує методологічний розрив, особливо актуальний для України в умовах становлення національної системи регулювання віртуальних активів та її гармонізації з міжнародними стандартами. Мета – розробити комплексну методологію оцінювання платформ токенізації та здійснити їхній порівняльний аналіз за мультикритеріальною системою показників для формування практичних рекомендацій щодо впровадження в українському контексті. Результати. Запропоноване дослідження – це комплексний порівняльний аналіз провідних платформ токенізації, що охоплює понад 32 платформи, зокрема BlackRock BUIDL, Securitize, Ondo Finance та Figure Technologies з сукупним із портфелем транзакцій понад 60 млрд дол США. Розроблено багатокритеріальну методологію оцінювання на основі інтегрованої моделі Fuzzy AHP-TOPSIS, що враховує технічну архітектуру, регуляторну відповідність, економічну ефективність та інституційне впровадження. Особливу увагу приділено екосистемі Layer 2 рішень Ethereum, що забезпечують масштабованість для інституційних застосувань. Результати демонструють, що Ethereum домінує з 58% ринкової частки RWA, тоді як спеціалізовані мережі, як Canton Network та Provenance, забезпечують кращу інституційну відповідність. Аналіз регуляторного ландшафту охоплює SEC/FINRA (США), MiCA (ЄС), DLT Act (Швейцарія), MAS (Сінгапур) та Проєкт Закону України № 10225-д “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо врегулювання обігу віртуальних активів в Україні”, виявляючи критичні прогалини та можливості для українського ринку. Висновки. Дослідження підтверджує, що ринок токенізації реальних активів досяг стадії інституційного прийняття та швидко трансформується у складову глобальної фінансової інфраструктури. Домінування Ethereum поєднується зі зростанням спеціалізованих регульованих мереж і масштабуванням через екосистему Layer 2, що забезпечує інституційну придатність RWA-токенізації. Запропонована багатокритеріальна модель оцінювання платформ на основі Fuzzy AHP-TOPSIS дає змогу інтегрувати технічні, регуляторні й економічні параметри в єдину методологічну рамку. Регуляторна конвергенція між провідними юрисдикціями створює для України вікно можливостей щодо формування MiCA-узгодженої моделі впровадження токенізації. Отримані результати мають прикладне значення для регуляторів, інституційних інвесторів і учасників ринку та формують основу для подальших досліджень інтеграції токенізованих активів у національну фінансову систему.
токенізація активів, розподілений реєстр, цифрові цінні папери, смарт-контракти, Layer 2, регуляторна відповідність, блокчейн-інфраструктура, інституційне впровадження, RWA.
ІННОВАЦІЙНА ТРАНСФОРМАЦІЯ МЕДИЧНОГО СТРАХУВАННЯ В УКРАЇНІ
Вступ. Медичне страхування в Україні впродовж останніх років перебуває на етапі суттєвих змін. Зростаючі потреби населення у якісних медичних послугах, впровадження цифрових технологій та глобальні тренди у сфері охорони здоров’я стимулюють розвиток нових моделей страхування, що поєднують ефективність, прозорість і доступність. Інноваційні трансформації у цьому секторі охоплюють не лише цифровізацію процесів, а й впровадження персоналізованих страхових продуктів, використання аналітики BigData для оцінки ризиків та оптимізації витрат. Врахування цих змін та їхнього впливу на систему охорони здоров’я України є важливим як для державних органів, так і для страхових компаній та громадян, оскільки від цього залежить не лише фінансова стійкість ринку, а й якість та доступність медичних послуг. Мета – проаналізувати інноваційні трансформації медичного страхування в Україні, визначити їхній вплив на ефективність і доступність медичних послуг. Результати. Аналіз сучасних тенденцій медичного страхування в Україні дав змогу виокремити основні напрями інновацій: цифровізацію страхових продуктів, впровадження телемедицини, персоналізацію страхових програм на основі BigData та AI, розвиток корпоративних wellness-програм, інтеграцію з державною системою eHealth та застосування Blockchain-технологій. Систематизація цих інноваційних напрямів показала, що поєднання технологічних інновацій, персоналізованого підходу та інтеграції з державними платформами створює умови для формування ефективного, прозорого і клієнтоорієнтованого ринку медичного страхування, який підвищує ефективність медичних послуг. Висновки. Поєднання фінансових та цифрових інновацій, а також персоналізованого підходу в медичному страхуванні сприяє підвищенню прозорості та доступності медичних послуг. Впровадження електронних полісів, цифрових платформ, телемедицини та дистанційних сервісів дає змогу оптимізувати обслуговування клієнтів, скоротити час на оформлення страхових випадків і забезпечити зручний доступ до медичної допомоги. Використання BigData та AI дає можливість точніше оцінювати ризики, формувати персоналізовані страхові продукти і прогнозувати витрати, підвищуючи фінансову стабільність ринку та стимулюючи профілактику захворювань. Запропоновано комплексний підхід до оцінювання інновацій, що базується на технологічних, організаційних і регуляторних аспектах та враховує застосування корпоративних wellness-програм, інтеграції з eHealth та Blockchain-технологій. Такий підхід дає змогу сформувати клієнтоорієнтований і сучасний ринок медичного страхування, здатний забезпечити високий рівень якості медичних послуг та ефективне управління ресурсами.
медичне страхування, страховий ринок, страхові продукти, інновації у страхуванні, цифровізація страхового ринку, телемедицина, персоналізоване страхування, корпоративні wellness-програми, інтеграція з eHealth, Blockchain у страхуванні, ефективність та доступність медичних послуг.
ФІНАНСОВА СТІЙКІСТЬ ЯК КОМПОНЕНТА ФІНАНСОВОЇ БЕЗПЕКИ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД В УМОВАХ ВІЙНИ
Вступ. Розглянуто теоретичні засади фінансової безпеки територіальних громад та підходи до її структуризації. Визначено переваги застосування аналітичного підходу, в межах якого фінансова безпека громади розкривається через поєднання трьох відокремлених, але пов’язаних компонент – фінансової автономії, спроможності та стійкості. Розкрито сутність фінансової стійкості громади як компоненти її фінансової безпеки, яка характеризується внутрішньою конфігурацією фінансових ресурсів (доходів та видатків бюджету, боргових зобов’язань) та чутливістю її фінансового становища до впливу зовнішніх дестабілізуючих чинників. Обґрунтовано доцільність розмежування понять фінансової стійкості та фінансової резильєнтності територіальної громади. Мета – дослідити теоретичні засади фінансової стійкості територіальної громади як компоненти її фінансової безпеки та розробити методику її оцінювання. Результати. Обґрунтовано аналітичний підхід до структуризації фінансової безпеки територіальної громади, що передбачає виокремлення фінансової автономії, спроможності та стійкості як самостійних аналітичних компонент. Розкрито двовимірну природу фінансової стійкості громади, яка охоплює внутрішній вимір (оптимальність структури доходів і видатків бюджету, боргова стійкість, резервний потенціал) та зовнішній вимір (чутливість фінансового становища громади до безпекових, макроекономічних та інституційних чинників). Розроблено систему індикаторів оцінювання фінансової стійкості територіальної громади, яка охоплює п’ять груп показників. Здійснено апробацію запропонованої методики на прикладі територіальних громад Тернопільської області за 2020–2025 рр., яка засвідчила погіршення показників фінансової стійкості з початком повномасштабного вторгнення та їхнє поступове зміцнення в умовах адаптації регіональної економіки до умов воєнного часу. Перспективи. Подальші наукові розвідки доцільно спрямувати на розроблення формалізованого інструментарію оцінювання еластичності бюджетних показників територіальних громад до впливу зовнішніх чинників, реалізація якого стане можливою з накопиченням достатньої статистичної бази спостережень.
фінансова безпека, фінансова стійкість, територіальна громада, фінансова автономія, фінансова спроможність, місцевий бюджет, воєнний стан.
ОБҐРУНТУВАННЯ ІНДЕКСУ ПРІОРИТЕТНОСТІ ВИДАТКІВ У БЮДЖЕТНІЙ ПОЛІТИЦІ УКРАЇНИ ВОЄННОГО ЧАСУ
Вступ. У статті досліджено підходи до пріоритезації видатків Державного бюджету України в умовах воєнної економіки та обмеженого фіскального простору. Актуальність теми зумовлена тим, що, починаючи з 2022 р., державні фінанси України функціонують в умовах тривалої воєнної агресії, що спричинило суттєву трансформацію бюджетних пріоритетів, різке зростання видатків на сектор безпеки і оборони та необхідність одночасного збереження фінансування ключових соціальних і державних функцій. Мета – розробити індекс пріоритетності видатків (BEPI) як інструменту кількісного ранжування функціональних видатків Державного бюджету України. Результати. Для досягнення поставленої мети узагальнено теоретичні підходи до пріоритезації бюджетних видатків, сформовано систему критеріїв оцінювання, побудовано інтегральний індекс BEPI та здійснено його розрахунки для основних функціональних напрямів видатків державного бюджету. Запропоновано використання індексу для аналітичного обґрунтування бюджетних рішень та оптимізації структури державних видатків. Висновки. Отримане ранжування функціональних напрямів видатків Державного бюджету України за період 2020–2025 рр. за інтегральним індексом пріоритетності видатків продемонструвало закономірності, притаманні державі в умовах воєнного часу, та може стати підґрунтям для обґрунтування перерозподілу ресурсів у бюджетному циклі 2026–2027 рр. Насамперед результати підтверджують, що оборонно-безпековий блок залишається безальтернативним пріоритетом бюджетної політики. Другим ключовим пріоритетом є соціальний захист й охорона здоров’я як стабілізуючі функції бюджетної системи. Наступними важливими пріоритетами бюджетної політики є належне фінансування загальнодержавних функцій забезпечення правопорядку, фіскального управління та інституційної стабільності. Фінансування освіти та розвитку економічної діяльності в умовах воєнного часу виглядають менш пріоритетними, однак у період післявоєнного відновлення набувають фундаментального значення з метою швидкого переходу до соціально-економічного відновлення України.
бюджетна політика, видатки, державний бюджет, фіскальний простір, індекс пріоритетності видатків.
ПУБЛІЧНЕ ІНВЕСТУВАННЯ У СІЛЬСЬКИХ ТЕРИТОРІЯХ: ВИКЛИКИ ТА ОБМЕЖЕННЯ ЄВРОПЕЙСЬКОЇ ПРАКТИКИ
Вступ. На рівні ЄС публічне інвестування розвитку сільських територій здійснюється насамперед через структурні фонди, програми та заходи в межах політики згуртованості і спільної аграрної політики ЄС. Попри позитивний досвід публічного інвестування, країни стикаються з низкою викликів, зумовлених високим рівнем бюрократизації, надмірним зосередженням на контролі з боку керівних органів ЄС, а з іншого боку – низьким рівнем інституційної та фінансової спроможності сільських районів, спроможності поглинання коштів структурних фондів ЄС. Мета – обґрунтувати особливості та виклики публічного інвестування у сільських територіях ЄС. Результати. З’ясовано особливості публічних інвестицій у сільських районах. Здійснено аналіз фінансових інструментів політики згуртованості та спільної аграрної політики ЄС. Досліджено фінансування, розподіл і поглинання коштів структурних фондів ЄС. Виявлено скорочення фінансування структурних фондів ЄС у 2021–2027 рр., порівняно з попереднім плановим періодом, що зумовлено глобалізаційним впливом. Зокрема, обсяг фінансування Європейського аграрного фонду сільських територій було зменшено удвічі, порівняно з попереднім періодом, за рахунок зміни підходу до формування фонду. Висновки. Обґрунтовано, що найбільшим викликом публічного інвестування у ЄС є низький рівень поглинання коштів структурних фондів ЄС країнами-членами через низьку інституційну спроможність на національному рівні (низька спроможність розробки програм, незадовільний рівень фінансового менеджменту, неналежна координація між рівнями управління, повільний відбір проєктів). Низький рівень фінансової спроможності проявляється через неспроможність співфінансувати програми, нездатність бенефіціарів забезпечити безперебійний грошовий потів для фінансування проєкту до моменту відшкодування витрат Єврокомісією.
публічні інвестиції, структурні фонди, спільна аграрна політика, політика згуртованості.
ФІНАНСОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРОФЕСІЙНО- ТЕХНІЧНОЇ ОСВІТИ В УКРАЇНІ: ТРАНСФОРМАЦІЯ МОДЕЛІ В УМОВАХ ДЕЦЕНТРАЛІЗАЦІЇ ТА ВОЄННОЇ ЕКОНОМІКИ
Вступ. В умовах децентралізації та воєнної трансформації економіки система професійно-технічної освіти в Україні набуває особливого значення як інструмент формування людського капіталу та забезпечення ринку праці кваліфікованими кадрами. Зміна архітектури фінансового забезпечення професійно-технічної освіти, пов’язана з передачею значної частини видатків на місцевий рівень, посиленням фінансової автономії закладів освіти та запровадженням нових механізмів фінансування, актуалізує необхідність оцінювання ефективності сформованої моделі. В умовах війни ці процеси ускладнюються демографічними втратами, міграцією населення, регіональними диспропорціями на ринку праці та зростанням потреби у модернізації матеріально-технічної бази закладів професійно-технічної освіти. Мета – проаналізувати сучасний стан фінансового забезпечення системи професійно-технічної освіти в Україні в умовах децентралізації та воєнної трансформації економіки, обґрунтувати напрями удосконалення інструментарію її фінансування з урахуванням потреб ринку праці. Результати. Визначено, що децентралізація фінансування професійно-технічної освіти спричинила суттєве зростання ролі місцевих бюджетів у забезпеченні функціонування системи, частка яких у структурі фінансування перевищує 96%. Водночас пріоритетність професійно-технічної освіти у структурі видатків на освіту зменшилася, що зумовило збереження інерційної моделі фінансування з домінуванням поточних витрат. Обґрунтовано напрями удосконалення фінансового забезпечення системи, зокрема інтеграцію формульного механізму фінансування з оперативними даними ринку праці, запровадження коригуючих коефіцієнтів з урахуванням воєнних чинників, підвищення прозорості структури фінансових надходжень закладів та вдосконалення моделі співфінансування професійно-технічної освіти за участю бізнесу.
професійно-технічна освіта, фінансове забезпечення професійно-технічної освіти, децентралізація, місцеві бюджети, ринок праці, дуальна освіта, фінансова автономія закладів освіти.
НАУКОВО-МЕТОДОЛОГІЧНІ КОНЦЕПТИ ПУБЛІЧНИХ ФІНАНСІВ: РЕТРОСПЕКТИВА ТА СУЧАСНІ ТРЕНДИ
Вступ. В сучасних умовах наука публічних фінансів постає як цілісне, систематизоване вчення, що органічно поєднує у собі низку економічних, соціальних, політичних, психологічних, соціологічних, філософських та морально-етичних аспектів. Виникнення терміна “фінанси” в його сучасному розумінні у часі (а це передусім XIV–XV ст.) збіглося з епохою Відродження, ідеологія котрої характеризувалася розквітом гуманізму й антропоцентризму, фокусуючи увагу на людині як найвищій суспільній цінності. Саме у наукових доробках того часу знаходимо витоки уявлень про фінанси загалом і публічні фінанси зокрема як про багатоаспектну сферу персоналізованих людських мотивацій та інтересів, опосередковуваних, звісно ж, грошовими та розподільними відносинами. Нині наука публічних фінансів є галуззю знань, яка стрімко й динамічно розвивається, синтезуючи у собі, окрім суто фінансових і економічних аспектів, багатогранність політичних, філософських, поведінкових та інших сфер і напрямів суспільного буття. Відтак дослідження науково-методологічного базису становлення і розвитку теорії та практики публічних фінансів є надзвичайно актуальним і вкрай затребуваним у сучасних реаліях, зважаючи на необхідність збереження стійкості фінансової системи України в умовах ведення повномасштабної війни та протидії російському агресору. Мета – дослідити базові теорії і концепції, котрі формують ядро публічних фінансів, проаналізувати сучасні наукові тренди, що здійснюють безпосередній вплив на розбудову сфери публічних фінансів в Україні. Результати. У статті охарактеризовано базові концепти політекономії публічних фінансів, з-поміж яких виокремлено теорію суспільних благ та проблему “безбілетного пасажира” , теорію фіскального обміну і теорію суспільного вибору. Проаналізовано сучасні тренди, що мають місце у розвитку кожної із зазначених теорій, акцентовано на актуальних тенденціях розбудови сучасної політекономії публічних фінансів у контексті розвитку нової інституційної теорії, теорії поведінкових фінансів і квантових фінансів. Виокремлено глобальні і національні проблеми, над вирішенням котрих працюватиме сучасна наука публічних фінансів. Висновки. Політична економія публічних фінансів, пропонуючи інструменти реалізації політичної волі усіх суб’єктів сучасного демократичного виборчого процесу, що безпосередньо впливає на суспільний добробут і фінансову стабільність у державі, нині виходить далеко за межі суто формалізовано-математичного аналізу публічних фінансових процесів, позиціонуючи публічні фінанси передусім як результат системної взаємодії різних груп інтересів (суспільних, публічних, приватних тощо). Вона не лише досліджує публічні фінансові потоки, а й пояснює, яким чином органи публічної влади використовують публічні фінансові ресурси з огляду на ймовірні політичні ризики та домінуючі суспільні інтереси.
публічні фінанси, політекономія публічних фінансів, концепт, позитивний і нормативний підходи до дослідження публічних фінансів, теорія суспільних благ, теорія фіскального обміну, теорія суспільного вибору, проблема “безбілетного пасажира”, нова інституційна теорія, теорія поведінкових фінансів, квантові фінанси.
АДМІНІСТРУВАННЯ ЯК СКЛАДОВА ЕФЕКТИВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНИМ БОРГОМ
Вступ. Адміністрування державного боргу сьогодні є критично важливим для забезпечення безперебійного виконання боргових зобов’язань, прозорості фінансових операцій та мінімізації ризиків. Ускладнення боргових інструментів, підвищення вимог до інституційної спроможності держави та зростання значення довіри кредиторів перетворюють його у самостійну й актуальну складову ефективного управління державним боргом. Мета – теоретично обґрунтувати сутність адміністрування як складової управління державним боргом та визначити його роль у забезпеченні ефективності боргової політики через розмежування стратегічного та оперативного рівнів і систематизацію складових адміністрування. Результати. Аргументовано, що адміністрування державного боргу варто розглядати як функціонально автономну складову управління державним боргом, що забезпечує практичну реалізацію стратегічних та тактичних рішень держави. Воно охоплює сукупність регламентованих процедур, облікових, контрольних, планувальних та юридичних дій, спрямованих на своєчасне обслуговування, погашення та моніторинг боргових зобов’язань, підтримання боргової дисципліни та забезпечення боргової безпеки. Встановлено, що адміністрування державного боргу охоплює обліково-реєстраційну, прогнозно-планувальну, розрахунково-платіжну, інформаційно-аналітичну, контрольно-моніторингову та юридичну роботу. Ці складові забезпечують своєчасне обслуговування боргових зобов’язань, зниження ризиків, підвищення прозорості та підтримання фінансової дисципліни, беручи операційно-функціональним механізмом реалізації стратегічних рішень боргової політики. Запропоновано авторське визначення поняття “адміністрування державного боргу”. Висновки. Обґрунтовано, що адміністрування державного боргу є функціонально автономною складовою управління, яка забезпечує практичну реалізацію стратегічних і тактичних рішень. Його ефективність визначає рівень боргової стійкості держави, якість управління ризиками та прозорість боргової політики, що створює основу для макрофінансової стабільності та підвищення довіри інвесторів.
боргова політика держави, управління державним боргом, адміністрування державного боргу, боргові операції, боргова стійкість.
ОБЛІК, ОПОДАТКУВАННЯ І КОНТРОЛЬ: ТЕОРІЯ ТА МЕТОДОЛОГІЯ (аналітична записка за результатами Першої міжнародної науково-дискусійної платформи “Облік, оподаткування і контроль: теорія та методологія”, Тернопіль, ЗУНУ, 8 січня 2026 року) Аналітичну записку підготували: д.е.н., професор Оксана ДЕСЯТНЮК д.ю.н., професор Уляна КОРУЦ д.е.н., професор Валентина ПАНАСЮК д.е.н., професор Олена СОХАЦЬКА д.е.н., професор Олена ПТАЩЕНКО д.е.н., професор Аліна ЖУКОВСЬКА к.е.н., доцент Оксана ЧЕРЕШНЮК здобувач ступеня доктора філософії Вадим ШУХМАНН
АКТУАЛЬНІ ПИТАННЯ РОЗВИТКУ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ
МОДЕЛІ УЧАСНИЦЬКОГО БЮДЖЕТУВАННЯ ТА ЇХНЯ ІНТЕГРАЦІЯ В СУЧАСНОМУ БЮДЖЕТНОМУ МЕНЕДЖМЕНТІ
Вступ. У сучасних умовах зростає потреба застосування інструментів бюджетного менеджменту, які спроможні сприяти підвищенню ефективності й справедливості використання бюджетних коштів, довіри громадськості до органів влади. У цьому контексті важливим є дослідження моделей учасницького бюджетування, їхніх функціональних характеристик та потенціалу інтеграції у практику бюджетного менеджменту в Україні. Мета – систематизувати теоретичні підходи до учасницького бюджетування, сформувати авторську типологію його моделей, обґрунтувати можливості їхньої інтеграції з метою підвищення ефективності, прозорості й легітимності бюджетного процесу. Результати. Досліджено, що учасницьке бюджетування є логічним наслідком еволюції демократичних засад бюджетного менеджменту та розширення ролі громадян у бюджетному процесі. Обґрунтовано типологію моделей учасницького бюджетування – плебісцитарну, деліберативну та асоціативну, що дає змогу систематизувати підходи до залучення громадськості та розкрити їхні змістові відмінності. Доведено, що зазначені моделі не є взаємовиключними, а можуть інтегруватися в межах комплексної моделі, яка забезпечує синергетичний ефект через поєднання безпосереднього волевиявлення, публічної деліберації та асоціативного посередництва. Визначено ключові функції учасницького бюджетування – інформаційно-просвітницьку, демократичної легітимації, стимулювання ефективності, сприяння справедливості та контрольну, реалізація яких залежить від інституційної якості механізмів участі та їхнього органічного включення у бюджетний процес. Висновки. Учасницьке бюджетування варто розглядати як інституціоналізований механізм демократизації бюджетного процесу, ефективність якого визначається якістю поєднання плебісцитарних, деліберативних та асоціативних підходів. Інтеграція цих моделей і реалізація ключових функцій учасницького бюджетування створюють передумови для підвищення обґрунтованості, справедливості, легітимності й результативності бюджетних рішень у системі бюджетного менеджменту. Introduction. In contemporary conditions, there is a growing need to apply budget management instruments capable of enhancing the efficiency and equity of public fund allocation while strengthening public trust in governmental institutions. In this context, the study of participatory budgeting models, their functional characteristics, and their potential for integration into the practice of budget management in Ukraine is of particular importance. The purpose of the article is to systematize theoretical approaches to participatory budgeting, to develop an authorial typology of its models, and to substantiate the possibilities of their integration in order to enhance the efficiency, transparency, and legitimacy of the budget process. Results. The study establishes that participatory budgeting represents a logical outcome of the evolution of democratic principles in budget management and the expansion of citizens’ roles in the budget process. A typology of participatory budgeting models – plebiscitary, deliberative, and associative – is substantiated, enabling the systematization of approaches to public engagement and the identification of their substantive differences. It is demonstrated that these models are not mutually exclusive and may be integrated within a comprehensive framework that produces a synergistic effect through the combination of direct voting mechanisms, public deliberation, and institutional mediation. The key functions of participatory budgeting are identified as informational and educational, democratic legitimacy, efficiency-enhancing, equity-promoting, and control functions, the implementation of which depends on the institutional quality of participation mechanisms and their organic incorporation into the budget process. Conclusions. Participatory budgeting should be considered an institutionalized mechanism for the democratization of the budget process, the effectiveness of which is determined by the quality of the combination of plebiscitary, deliberative, and associative approaches. The integration of these models and the realization of the key functions of participatory budgeting create preconditions for improving the substantiation, equity, legitimacy, and overall effectiveness of budget decisions within the system of budget management.
бюджет, бюджетний менеджмент, учасницьке бюджетування, моделі учасницького бюджетування, інтегрована модель участі, бюджетна демократія.
ЕКОНОМІЧНА ЕФЕКТИВНІСТЬ ЦИФРОВОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ ЛОГІСТИЧНИХ ПРОЦЕСІВ
Вступ. Цифрова трансформація логістичних процесів передбачає інтеграцію сучасних інформаційних технологій у систему управління матеріальними, інформаційними та транспортними потоками. Використання цифрових платформ, систем управління ланцюгами постачання, технологій аналізу великих даних, автоматизованих складських комплексів і систем моніторингу транспортування сприяє підвищенню прозорості логістичних операцій, прискоренню обміну інформацією та покращенню координації між учасниками логістичних мереж. Завдяки цьому підприємства отримують можливість більш точно планувати логістичні операції, зменшувати витрати та підвищувати ефективність використання ресурсів. Мета – визначити основні детермінанти економічної ефективності цифрової трансформації логістичних процесів. Результати. Проаналізовано детермінанти економічної ефективності цифрової трансформації логістичних процесів. Визначено основні особливості цифровізації логістичних процесів та сформовано методичні положення щодо підвищення їхньої економічної ефективності. Висновки. Впровадження цифрових технологій змінює традиційні підходи до організації логістичних процесів, сприяючи підвищенню рівня інтеграції інформаційних, матеріальних і фінансових потоків. У результаті логістика трансформується з допоміжної функції управління у важливий стратегічний інструмент забезпечення конкурентоспроможності підприємств у сучасному економічному середовищі. Цифрова трансформація логістичних процесів є важливою передумовою підвищення економічної ефективності діяльності підприємств, оскільки сприяє оптимізації управління логістичними потоками, зниженню витрат і підвищенню якості логістичного обслуговування. Подальший розвиток цифрових технологій, їхнє системне впровадження у логістичну діяльність створюватимуть нові можливості для вдосконалення управління ланцюгами постачання та забезпечення сталого розвитку підприємств у сучасному економічному середовищі. Introduction. Digital transformation of logistics processes involves the integration of modern information technologies into the management system of material, information and transport flows. The use of digital platforms, supply chain management systems, big data analysis technologies, automated warehouse complexes and transportation monitoring systems contributes to increasing the transparency of logistics operations, accelerating information exchange and improving coordination between participants in logistics networks. Thanks to this, enterprises are able to more accurately plan logistics operations, reduce costs and increase the efficiency of resource use. The purpose of the study is to identify the main determinants of the economic efficiency of the digital transformation of logistics processes. Results. The presented work analyzes the determinants of the economic efficiency of the digital transformation of logistics processes. The main features of the digitalization of logistics processes are identified, and methodological provisions are formed to increase the economic efficiency of the digital transformation of logistics processes. Conclusions. The introduction of digital technologies changes traditional approaches to the organization of logistics processes, contributing to an increase in the level of integration of information, material and financial flows. As a result, logistics is transformed from an auxiliary management function into an important strategic tool for ensuring the competitiveness of enterprises in the modern economic environment. The digital transformation of logistics processes is an important prerequisite for increasing the economic efficiency of enterprises, as it contributes to the optimization of logistics flow management, cost reduction and improvement of the quality of logistics services. Further development of digital technologies and their systematic implementation in logistics activities will create new opportunities for improving supply chain management and ensuring sustainable development of enterprises in the modern economic environment.
логістика, ефективність, цифрова трансформація, логістичний процес, цифрова логістика, економічні детермінанти, економічна ефективність.
ЗВІТ ЗІ СТАЛОГО РОЗВИТКУ ПІДПРИЄМСТВА: НЕОБХІДНІСТЬ ЗАПРОВАДЖЕННЯ, РОЛЬ І ПРОБЛЕМНІ АСПЕКТИ
Вступ. Наприкінці XX століття з’явилася нова парадигма розвитку суспільства – сталий розвиток, яка набуває великого значення в сучасних умовах, коли питання збереження людства стоїть на першому місці. Поєднання трьох компонентів сталого розвитку (економічного, екологічного та соціального) має неабиякий вплив на розвиток суб’єктів господарювання будь-якої країни. Економічна компонента сталого розвитку важлива з погляду використання та збереження природних ресурсів. Екологічна націлена на збереження природного середовища та тривалість життя. Соціальна компонента передбачає досягнення таких життєвих стандартів, які прийнятні для людського існування. Мета – проаналізувати нормативні акти щодо складання, подання й оприлюднення звіту зі сталого розвитку суб’єктами господарювання України та виокремити позитивні і проблемні аспекти. Результати. Розглянуто концепцію звітності зі сталого розвитку з обґрунтуванням причин її запровадження, значення та проблемних аспектів. Проаналізовано законопроєкт “Про внесення змін до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” щодо запровадження звітності із сталого розвитку”. Виокремлено низку проблем, що стосуються методики складання та проведення обов’язкового аудиту звіту зі сталого розвитку. Висновки. Уряд України робить усе можливе щодо імплементації CSRD та ESRS у забезпеченні відповідності законодавства України у сфері складання, подання й оприлюднення звіту зі сталого розвитку. Як результат, на українських суб’єктів господарювання очікує трансформація звітності, яка має відкрити можливість залучати в більших обсягах європейські інвестиції, виходити на європейські ринки капіталу, отримувати якісну й неупереджену інформацію з метою оцінювання екологічних і соціальних аспектів та оцінки їх впливу на навколишнє середовище. Introduction. At the end of the 20th century, a new paradigm of social development emerged – sustainable development, which is of great importance in modern conditions, when the issue of preserving humanity is in the first place. The combination of three components of sustainable development (economic, environmental and social) has a significant impact on the development of economic entities of any country. The economic component of sustainable development is important in terms of the use and conservation of natural resources. The environmental component is aimed at preserving the natural environment and prolonging life. The social component involves achieving living standards that are acceptable for human existence. The purpose of the article is to analyze regulatory acts concerning the preparation, submission and publication of sustainability reports by Ukrainian businesses and to highlight positive and problematic aspects. Results. The concept of sustainable development reporting is considered, with justification of the reasons for its introduction, significance, and problematic aspects. The European legislation and the draft Law of Ukraine “On Accounting and Financial Reporting in Ukraine” regarding the introduction of sustainable development reporting was conducted, which showed that it is mandatory to prepare, submit, and publish a sustainable development report together with an audit opinion. A number of issues have been identified that need to be addressed in the near future, primarily concerning the methodology for compiling and conducting mandatory audits of sustainability reports. Conclusions. Thus, the Ukrainian government is doing everything possible to implement CSRD and ESRS in ensuring the compliance of Ukrainian legislation in the field of preparing, submitting, and publishing sustainability reports. As a result, Ukrainian businesses can expect a transformation in reporting, which should open up opportunities to attract more European investment, enter European capital markets, and obtain high-quality and unbiased information for the purpose of assessing environmental and social aspects and their impact on the environment. At the same time, we have identified a number of unresolved issues that need to be addressed in the near future.
звітність, сталий розвиток, складові сталого розвитку, нефінансова звітність, звіт зі сталого розвитку, Директиви ЄС, CSDDD та CSRD, стандарти ESRS, аудит звіту зі сталого розвитку.
ПРОБЛЕМНІ ПИТАННЯ ФІНАНСОВОЇ УЧАСТІ НАСЕЛЕННЯ У ЦИФРОВІЙ ЕКОНОМІЦІ: КОНТЕНТ-АНАЛІЗ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
Вступ. Цифрова економіка є багатовимірним явищем, що поєднує технології, бізнес-моделі, соціальні практики та інституційні механізми, трансформуючи традиційні економічні процеси. Вона формує нові правила, стандарти та механізми координації, впливаючи на фінансову доступність і цифрову грамотність населення. В Україні розвиток цифрової економіки ускладнюють війна, внутрішня міграція та нерівномірний доступ до інфраструктури, що акцентує потребу в інклюзивних підходах. Незважаючи на прогрес у впровадженні державних і приватних цифрових сервісів, актуальною залишається проблема ефективного інституційного забезпечення, регулювання та безпечного використання технологій. Подальший розвиток цифрової економіки вимагає системного поєднання технологій, правового регулювання, освіти та співпраці держави і бізнесу для забезпечення стійкості, інклюзивності та соціальної справедливості. Мета – здійснити контент-аналіз наукових підходів до розуміння фінансової участі населення у цифровій економіці, визначити її структурні компоненти, інституційні передумови та бар’єри реалізації, систематизувати проблемні аспекти, сформувати практичні рекомендації щодо підвищення рівня фінансової інклюзії в цифровому середовищі. Результати. Контент-аналіз дав змогу визначити фінансову участь населення у цифровій економіці як багатовимірне явище, що охоплює використання цифрових фінансових сервісів, залучення до електронних платіжних систем, цифрового банкінгу та інших інструментів цифрових фінансів. Систематизовано основні бар’єри фінансової участі населення: інфраструктурні (нерівномірний доступ до інтернету та цифрових сервісів), інституційні (недосконалість регуляторного середовища), поведінкові (низький рівень довіри до цифрових фінансових інструментів), освітні (недостатній рівень цифрової та фінансової грамотності). Встановлено, що обмежена фінансова участь населення у цифровому середовищі знижує потенціал фінансової інклюзії та стримує розвиток цифрової економіки в Україні. Introduction. The digital economy represents a complex and transformative phenomenon that reshapes production, consumption, and financial interaction by integrating technological innovations, institutional frameworks, and social practices. In Ukraine, this issue acquires particular significance due to war-related disruptions, decentralization processes, and uneven regional development, which simultaneously stimulate the growth of digital services and pose barriers to equal financial participation. The purpose of the article is to conduct a content analysis of scientific approaches to understanding the financial participation of the population in the digital economy, to identify its structural components, institutional prerequisites and implementation barriers, and to systematize problematic aspects in order to develop practical recommendations for increasing the level of financial inclusion in the digital environment. Results. The conducted content analysis made it possible to conceptualize the financial participation of the population in the digital economy as a multidimensional phenomenon encompassing the use of digital financial services, engagement in electronic payment systems, digital banking, and other digital finance instruments. The study systematizes the main barriers to financial participation, categorizing them as infrastructural (uneven access to the Internet and digital services), institutional (imperfections of the regulatory framework), behavioral (low levels of trust in digital financial instruments), and educational (insufficient levels of digital and financial literacy). The findings indicate that limited financial participation of the population in the digital environment reduces the potential for financial inclusion and constrains the development of the digital economy in Ukraine.
цифрова економіка, фінансова доступність, цифрова грамотність, фінансова інклюзія, соціально-економічні виклики, інституційні бар’єри, цифрові сервіси.
КОНЦЕПТУАЛІЗАЦІЯ РОЛІ ТЕХНОЛОГІЇ БЛОКЧЕЙНУ У ТРАНСФОРМАЦІЇ ФІНАНСОВИХ ВІДНОСИН
Вступ. Сучасні фінансові відносини відбуваються не у відділеннях банківських установ, а онлайн, шляхом використання мобільних додатків для банкінгу. Вони засновані на застосуванні багатьох революційних технологій: від алгоритмів штучного інтелекту і до блокчейну, який також використовують для роботи з криптовалютами, що дає змогу керувати ними через блокчейн-гаманець. Однак інтеграція блокчейну в фінансову систему та банківські додатки вимагає концептуального розуміння цієї технології, тому необхідно концептуалізувати роль технології блокчейну у трансформації фінансових відносин. Мета – проаналізувати роль технології блокчейну у трансформації фінансових відносин, розробити власні рекомендації щодо інтеграції блокчейну в фінансовий сектор України. Результати. Проаналізовано динаміку зміни кількості користувачів блокчейн-гаманців за період 2012–2022 рр. Висвітлено проблеми інтеграції технології блокчейну у фінансові відносини. Обґрунтовано основну перевагу технології блокчейн над традиційними фінансовими інструментами. Визначено стан технології блокчейну в українській фінансовій системі. Висновки. Форми фінансових відносин тісно пов’язаніміж собою, вони формують фінансову систему, яка складається із сукупності всіх ланок. За останні роки відбулося експоненціальне зростання темпів використання технології блокчейну на ринку банківських та фінансових послуг. Технології блокчейну відіграють важливу роль у трансформації фінансових відносин як інструменту фінансової інклюзії, децентралізації фінансової діяльності та боротьби з соціальною нерівністю. Вони підвищують планку для діяльності банків, що призводить до монополізації ринку фінансових послуг найбільшими установами. Перспективи подальших досліджень полягають в аналізі ролі технологій блокчейну у фінансовій системі в цілому та її окремих ланках. Introduction. Modern financial relations often take place not in branches of banking institutions, but online, through the use of mobile banking applications. These applications are based on the application of many revolutionary technologies: from artificial intelligence algorithms to blockchain. Therefore, it is necessary to conceptualize the role of blockchain technology in the transformation of financial relations. The purpose of the article is to analyze the role of blockchain technology in the transformation of financial relations and develop our own recommendations for integrating blockchain into the financial sector of Ukraine. Results. The dynamics of changes in the number of blockchain wallet users for the period 2012–2022 are analyzed. The problems of integrating blockchain technology into financial relations are described. The main advantage of blockchain technology over traditional financial instruments is justified. The state of blockchain technology in the Ukrainian financial system is determined. Conclusions. The role of blockchain technology in the transformation of financial relations as a tool for financial inclusion, decentralization of financial activity and the fight against social inequality is determined. The prospects for further research are to analyze the role of blockchain technologies in the financial system as a whole and its individual links.
блокчейн, фінансова система, фінансова інклюзія, децентралізація, домогосподарства, монополізація ринку.
АНАЛІЗ СТАНУ ВІТЧИЗНЯНОГО РИНКУ ОБЛІГАЦІЙ ВНУТРІШНЬОЇ ДЕРЖАВНОЇ ПОЗИКИ В ПЕРІОД ПОВНОМАСШТАБНОЇ ВІЙНИ
Вступ. Ринок облігацій внутрішньої державної позики (ОВДП) є важливою складовою вітчизняної фінансової системи, особливо в умовах війни, яка зумовила необхідність трансформації усіх сфер життя країни, зокрема в контексті забезпечення потреб обороноздатності, вирішення гуманітарних проблем та пошуку додаткових джерел фінансування. ОВДП стали ключовим інструментом мобілізації внутрішніх фінансових ресурсів, що сприяє зменшенню залежності від зовнішніх запозичень і підтримує макрофінансову стабільність. Мета – дослідити функціонування ринку ОВДП в Україні в умовах повномасштабної війни, проаналізувати його структурні трансформації, чинники попиту, а також вплив на фінансову стійкість та боргову безпеку держави. Результати. Під час аналізу ринку ОВДП в Україні в умовах повномасштабної війни виявлено його ключові структурні, інституційні та поведінкові трансформації. Встановлено, що в 2022–2025 рр. ринок ОВДП став головним інструментом фінансування дефіциту державного бюджету, забезпечуючи понад половину обсягів внутрішніх запозичень. Незважаючи на провідну роль банківського сектору, у структурі власників ОВДП відбулося суттєве зростання частки фізичних осіб та небанківських фінансових установ, що засвідчує зміцнення довіри до державних боргових інструментів. Хоча динаміка дохідності ОВДП за досліджуваний період відрізнялася строкатістю значень, однак, у підсумку, стабілізація їх прибутковості в межах 16–18% корелює зі зниженням макрофінансової напруги. Доведено, що ринок ОВДП в умовах війни виконує роль як фіскального, так і стабілізаційного механізму, сприяючи підтриманню фінансової стійкості держави й мобілізації внутрішніх ресурсів. Висновки. В умовах повномасштабної війни ринок ОВДП став одним із ключових елементів фінансової архітектури України, забезпечуючи критично важливі потреби бюджету, насамперед у сфері оборони та гуманітарної підтримки. Структурні трансформації ринку ОВДП в аспекті зростання залученості фізичних осіб та бізнесу відображають консолідацію суспільства навколо ідеї фінансової підтримки держави. Цифровізація інвестиційних процесів, патріотична складова та розширення доступу до фінансових інструментів є найбільш вагомими неціновими чинниками впливу на попит на ОВДП. Introduction. The domestic government bond market (DGBM) is a vital component of Ukraine’s financial system, especially under wartime conditions that have necessitated the transformation of all spheres of national life. This includes meeting defense needs, addressing humanitarian challenges, and identifying additional sources of funding. DGBMs have become a key instrument for mobilizing internal financial resources, reducing dependence on external borrowing, and supporting macro-financial stability. The purpose of the article is to conduct a comprehensive analysis of Ukraine’s DGBM under full-scale war conditions, identifying key development trends, structural transformations, demand determinants, and the impact on financial resilience and debt security. Results. The analysis revealed that, under conditions of full-scale war, key structural, institutional, and behavioral transformations occurred in the domestic government bond (DGB) market. It was established that during 2022-2025, the DGB market became the primary instrument for financing the state budget deficit, accounting for more than half of the volume of domestic borrowings. Despite the leading role of the banking sector, the ownership structure of DGBs has shown a significant increase in the share held by individuals and non-bank financial institutions, indicating a strengthening of trust in government debt instruments. Although the dynamics of DGB yields during the studied period were characterized by considerable variability, ultimately the stabilization of profitability within the range of 16-18% correlates with a reduction in macro-financial tension. It has been proven that, under wartime conditions, the DGB market performs both fiscal and stabilization functions, contributing to the maintenance of the state’s financial resilience and the mobilization of domestic resources. Conclusions. Under the conditions of full-scale war, the domestic government bond market has become a crucial element of the country’s financial architecture, ensuring the critical needs of the state budget, primarily in the areas of defense and humanitarian support. Structural transformations of the GDB market, particularly the increased involvement of individuals and businesses, reflect the consolidation of society around the idea of financial support for the state. The digitalization of investment processes, the patriotic dimension, and the expansion of access to financial instruments represent the most significant non-price factors influencing demand for DGBs.
ринок ОВДП, внутрішні запозичення, структура власників ОВДП, дохідність ОВДП, військові облігації, попит на ОВДП, нецінові чинники попиту, ризики, податкові пільги, ліквідність, фінансова стійкість, цифровізація.
РИНОК ІПОТЕЧНИХ ЦІННИХ ПАПЕРІВ В УКРАЇНІ: СТРУКТУРНІ ОСОБЛИВОСТІ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
Вступ. Сучасна економіка України перебуває під впливом геополітичної нестабільності, військових ризиків та дисбалансів фінансової системи, що підвищує потребу у нових механізмах залучення капіталу та стимулювання економічного відновлення. У цьому контексті особливо актуальним стає розвиток ринку іпотечних цінних паперів, який у світі є важливим інструментом трансформації іпотечних кредитів у ліквідні активи, стабілізації банківської системи та залучення інвестицій. В Україні цей ринок перебуває на початковому етапі розвитку, обмежуючи можливості фінансування житлової відбудови та довгострокових інвестицій. Формування ефективного ринку іпотечних цінних паперів може стати ключовим інструментом підтримки післявоєнного відновлення, підвищення стійкості банківського сектору та розвитку фондового ринку. Мета – виявити структурні особливості та передумови формування ринку іпотечних цінних паперів в Україні, а також окреслити перспективи його розвитку з орієнтацією на світовий досвід. Результати. Визначено сучасний стан і ключові передумови розвитку ринку іпотечних цінних паперів України. Проаналізовано його структуру, нормативно-правове забезпечення та взаємозв’язок із ринком іпотечного кредитування. Результати підтверджують, що основна активність зосереджена в межах державних програм, що обмежує приватну участь. Оцінено роль державних інституцій у рефінансуванні іпотечних активів. Досліджено зарубіжний досвід, зокрема данську модель “covered bonds”, запропоновану як ефективний орієнтир для України. Висновки. Результати дослідження підтверджують, що розвиток ринку іпотечних цінних паперів в Україні має значний потенціал, однак його реалізація стримується низькою активністю у сфері іпотечного кредитування та залежністю від державних програм. На основі огляду зарубіжного досвіду формування ефективного ринку іпотечних цінних паперів обґрунтовано доцільність адаптації зарубіжної практики, що дало б змогу розробити стимулюючі механізми та підвищити темпи формування ліквідного конкурентного та стійкого ринку іпотечних цінних паперів. Introduction. The mortgage-backed securities market worldwide has become an effective instrument for transforming mortgage loans into liquid assets, thereby stimulating the development of the banking system and attracting investment. In Ukraine, such a market has not yet been established due to a combination of objective and subjective factors outlined in this article. The mortgage-backed securities market gains particular significance in the post-war recovery period, as it can facilitate the refinancing of mortgage loans while strengthening their social function. The purpose of the article is to identify the structural features and prerequisites for the formation of the mortgage-backed securities market in Ukraine, as well as to outline the prospects for its development based on international experience. Results. The current state and key prerequisites for the development of Ukraine’s mortgage-backed securities market have been identified. Its structure, regulatory framework, and interconnection with the mortgage lending market have been analyzed. The analysis confirmed a strong dependence of mortgage lending activity on state compensation programs, which hinders private refinancing initiatives. The mortgage lending market remains underdeveloped and insufficient to stimulate the refinancing of mortgage assets. Based on a review of global practices, potential incentive instruments suitable for implementation in the Ukrainian context have been identified. Conclusions. The development of the mortgage-backed securities market in Ukraine has considerable potential; however, its realization is constrained by low activity in the mortgage lending sector and a strong dependence on government programs. To establish an efficient market, the adaptation of international best practices has been justified, as this would enable the development of incentive mechanisms and accelerate the formation of a liquid, competitive, and sustainable mortgage-backed securities market.
іпотечні цінні папери, ринок іпотечних цінних паперів, іпотечне кредитування, іпотечні облігації, державні гарантії, рефінансування активів, сек’юритизація.
ІНТЕГРАЦІЯ СТАЛОГО ВИМІРУ У ФІНАНСОВУ ОЦІНКУ ТА СТРУКТУРУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙНИХ ПРОЄКТІВ
Вступ. Сучасний етап розвитку світової економіки характеризується зростанням невизначеності, посиленням регуляторного тиску у сфері екології та соціальної відповідальності, а також трансформацією інвестиційних пріоритетів у напрямі довгострокової стійкості. У цих умовах інтеграція принципів сталого розвитку у фінансову систему перестає бути виключно етичним або репутаційним питанням і набуває стратегічного економічного значення. Особливу актуальність зазначена проблематика має для інвестиційних проєктів, фінансування яких пов’язане з високим рівнем ризиків, значними початковими вкладеннями та тривалим горизонтом окупності. Традиційні фінансові індикатори (NPV, IRR, WACC) не повною мірою відображають вплив ESG-факторів, що зумовлює необхідність удосконалення методології фінансової оцінки та структурування інвестиційних рішень. Мета – теоретично і методологічно обґрунтувати підходи до інтеграції сталого (ESG-) виміру у фінансову оцінку та структурування інвестиційних проєктів, що забезпечують адекватне врахування екологічних, соціальних і управлінських факторів у процесі ухвалення інвестиційних рішень, сприяють зниженню вартості капіталу, підвищенню довгострокової фінансової ефективності й інвестиційної привабливості проєктів. Результати. Досліджено проблематику інтеграції сталого (ESG-) виміру у фінансову оцінку та структурування інвестиційних проєктів в умовах трансформації фінансових ринків і зростання ролі нефінансових факторів в ухваленні інвестиційних рішень. Обґрунтовано обмеженість традиційних підходів до фінансової оцінки інвестицій, що не враховують екологічні, соціальні та управлінські чинники як фінансово матеріальні ризики та можливості. Розкрито теоретичні засади сталого інвестування та фінансову матеріальність ESG-факторів. Запропоновано методологічні підходи до інтеграції ESG-виміру у фінансову оцінку інвестиційних проєктів шляхом коригування прогнозних грошових потоків, ставки дисконту та структури капіталу. Проаналізовано прикладні аспекти використання ESG-підходів у практиці фінансування інвестиційних проєктів, зокрема через застосування інструментів сталого фінансування. Висновки. Доведено, що інтеграція ESG-факторів сприяє зниженню фінансових ризиків, оптимізації вартості капіталу та підвищенню інвестиційної привабливості проєктів у довгостроковій перспективі. Отримані результати мають практичну значущість для інвесторів, фінансових інституцій та розробників інвестиційних проєктів. Introduction. The current stage of the world economy's development is characterized by increasing uncertainty, heightened regulatory pressure in the areas of ecology and social responsibility, and the transformation of investment priorities towards long-term sustainability. Under these conditions, the integration of sustainable development principles into the financial system is ceasing to be solely an ethical or reputational issue and is acquiring strategic economic significance. This issue is particularly relevant for investment projects whose financing involves high levels of risk, significant initial investments, and a long payback period. Traditional financial indicators (NPV, IRR, WACC) do not fully reflect the impact of ESG factors, which necessitates the improvement of financial assessment methodology and the structuring of investment decisions. The purpose of the article is to theoretically and methodologically substantiate approaches to integrating sustainable (ESG) dimension into the financial assessment and structuring of investment projects, which ensure adequate consideration of environmental, social and governance factors in the investment decision-making process, contribute the reduction of the cost of capital, increasing long-term financial efficiency and the investment attractiveness of projects. Results. The theoretical foundations of sustainable investment and the financial materiality of ESG factors are disclosed. Methodological approaches for integrating the ESG dimension into the financial assessment of investment projects by adjusting projected cash flows, the discount rate, and the capital structure are proposed. Applied aspects of using ESG approaches in the practice of financing investment projects, particularly through the use of sustainable finance instruments, are analyzed. Conclusions. It has been proven that the integration of ESG factors contributes to the reduction of financial risks, optimization of the cost of capital, and increased investment attractiveness of projects in the long term. The obtained results are of practical significance for investors, financial institutions, and developers of investment projects.
сталий розвиток, ESG-фактори, інвестиційні проєкти, фінансова оцінка, вартість капіталу, сталий інвестмент, структура фінансування.
ІНСТИТУЦІЙНИЙ СТАТУС ЦЕНТРАЛЬНОГО БАНКУ ЯК ОСНОВА ЕФЕКТИВНОГО МОНЕТАРНОГО РЕГУЛЮВАННЯ
Вступ. У статті досліджено інституційний статус центрального банку як ключового фактора ефективного монетарного регулювання та підтримання макрофінансової стабільності в умовах ринкової економіки. Показано, що еволюція центральних банків від емісійних центрів до повноцінних органів монетарної влади зумовила необхідність чіткого визначення їхнього місця в системі державного управління. Мета – проаналізувати інституційний статус центрального банку як головний чинник ефективності монетарного регулювання в умовах сучасних економічних викликів. Результати. Встановлено, що інституційний статус центрального банку формується через поєднання правового, структурного, функціонального, персонального та фінансового вимірів. Визначено, що правовий статус закріплює пріоритет стабільності грошової одиниці, структурний вимір – місце центрального банку як верхнього рівня дворівневої банківської системи, а функціональний, персональний і фінансовий виміри забезпечують операційну незалежність. Доведено, що саме узгодженість цих складових забезпечує автономність центрального банку, його здатність реалізовувати монетарну політику та протидіяти політичному тиску. Визначено, що інституційний статус центрального банку є основою його суверенної ролі в економіці та реалізується через чотири фундаментальні функції. Проаналізовано особливості статусу Національного банку України на законодавчому рівні та відзначено головні суперечності, що виникають у процесі реалізації монетарної політики. Висновки. Сформований належним чином інституційний статус центрального банку є фундаментом стабільності грошової одиниці й ефективного державного впливу на економічні процеси через монетарне регулювання, оскільки забезпечує автономію в ухваленні рішень, запобігаючи неконтрольованій емісії та фінансуванню бюджетного дефіциту. Однак подальше удосконалення інституційної спроможності центрального банку у монетарній сфері потребує оптимізації законодавства і розвитку фінансового ринку. Introduction. The article examines the institutional status of the central bank as a key foundation for effective monetary regulation and maintaining macro-financial stability in a market economy. It is shown that the evolution of central banks from emission centers to full-fledged monetary authorities has necessitated a clear definition of their place in the system of public administration. The purpose of this article is to analyze the institutional status of the central bank as a key factor in the effectiveness of monetary regulation in the context of contemporary economic challenges. Results. It has been established that the institutional status of a central bank is formed through a combination of legal, structural, functional, personal, and financial dimensions. It is determined that the legal status establishes the priority of the stability of the monetary unit, the structural dimension is the place of the central bank as the top level of the two-tier banking system, and the functional, personal and financial dimensions ensure operational independence. It has been proven that it is the consistency of these components that ensures the autonomy of the central bank, its ability to implement monetary policy and counteract political pressure. It is determined that the institutional status of the central bank is the basis of its sovereign role in the economy and is implemented through four fundamental functions. The features of the status of the National Bank of Ukraine at the legislative level are analyzed and the main contradictions that arise in the process of implementing monetary policy are noted. Conclusions. A properly formed institutional status of the central bank is the foundation of the stability of the monetary unit and effective state influence on economic processes through monetary regulation, as it ensures autonomy in decision-making, preventing uncontrolled money issuance and financing of the budget deficit. However, further development of the central bank's institutional capacity in the monetary sphere requires not only legislative improvement, but also financial market development.
центральний банк, інституційний статус, монетарне регулювання, грошово-кредитна політика, незалежність центрального банку, Національний банк України, емісія грошей, банківська система.
РЕФОРМА УПРАВЛІННЯ ПУБЛІЧНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ В УКРАЇНІ: РИЗИКИ ТА ВИКЛИКИ ПРАКТИЧНОЇ РЕАЛІЗАЦІЇ
Вступ. Реформа управління публічними інвестиціями в Україні є надзвичайно актуальною в сучасних економічних та соціальних умовах. Наслідки війни та значні руйнування інфраструктури вимагають ефективного використання державних інвестиційних ресурсів для відновлення економіки та підвищення її стійкості. Водночас обмеженість державного бюджету, залежність від міжнародної фінансової допомоги та складність координації численних інвестиційних проєктів створюють низку ризиків і викликів для практичної реалізації реформ. Дослідження цих проблем дає змогу виявити ефективні підходи до планування, фінансування та контролю публічних інвестицій, що має безпосередній вплив на економічний розвиток країни та добробут її населення. Саме тому реформування системи управління публічними інвестиціями є важливою як для наукового аналізу, так і для практичної реалізації державної політики. Мета – проаналізувати ризики і виклики практичної реалізації реформи управління публічними інвестиціями в Україні та обґрунтувати напрями підвищення ефективності функціонування відповідної системи в умовах трансформаційних змін. Результати. Проаналізовано ключові елементи реформи управління публічними інвестиціями, зокрема запровадження Єдиного проєктного портфеля публічних інвестицій та нових підходів до пріоритезації інвестиційних проєктів. Виявлено основні ризики практичної реалізації реформи, серед яких інституційна спроможність органів публічної влади, якість підготовки проєктної документації, кадрові та аналітичні обмеження, а також нерівномірність регіонального розвитку. Висновки. Обґрунтовано, що успішність реформи управління публічними інвестиціями залежить від узгодженості стратегічних і бюджетних рішень, підвищення управлінських компетенцій та посилення прозорості інвестиційних процесів. Запропоновано напрями мінімізації ризиків реалізації реформи в контексті післявоєнного відновлення України. Introduction. Reforming public investment management in Ukraine is extremely relevant in the current economic and social conditions. The consequences of the war and significant infrastructure destruction require the effective use of state investment resources to restore the economy and increase its resilience. At the same time, the limited state budget, dependence on international financial assistance, and the complexity of coordinating numerous investment projects create a number of risks and challenges for the practical implementation of reforms. Research into these issues allows us to identify effective approaches to planning, financing, and controlling public investment, which has a direct impact on the country's economic development and the well-being of its population. That is why reforming the public investment management system is important both for scientific analysis and for the practical implementation of public policy. The purpose of the article is to analyse the risks and challenges of the practical implementation of public investment management reform in Ukraine and to justify ways of improving the efficiency of the relevant system in the context of transformational changes. Results. The article analyses key elements of public investment management reform, including the introduction of a unified public investment project portfolio and new approaches to prioritising investment projects. The main risks of practical implementation of the reform have been identified, including the institutional capacity of public authorities, the quality of project documentation preparation, personnel and analytical constraints, and uneven regional development. Conclusions. It is argued that the success of public investment management reform depends on the consistency of strategic and budgetary decisions, the improvement of management competencies, and the enhancement of the transparency of investment processes. Directions for minimising the risks of reform implementation in the context of Ukraine's post-war recovery are proposed.
публічні інвестиції, управління публічними інвестиціями, інвестиційна політика, реформи, Єдиний проєктний портфель, післявоєнне відновлення.
ШЛЯХИ РЕФОРМУВАННЯ ПОДАТКУ НА НЕРУХОМЕ МАЙНО, ВІДМІННЕ ВІД ЗЕМЕЛЬНОЇ ДІЛЯНКИ
Вступ. Перехід від оподаткування нерухомого майна за площею до його оподаткування за ринковою вартістю передбачено Національною стратегією доходів до 2030 року. Проте відсутність в Україні достатніх передумов для такого переходу може ускладнити проведення реформи, актуалізувавши питання удосконалення чинного податку на основі площі. Мета – проаналізувати проблеми в оподаткуванні нерухомого майна в Україні та визначити шляхи пом’якшення на основі використання досвіду ринкового калібрування неадвалорних майнових податків у країнах – нових членах ЄС. Результати. На основі порівняльного аналізу встановлено відмінності моделі податку на нерухоме майно від моделі плати за землю, а також від неадвалорних податків у країнах – нових членах ЄС. Виявлено такі проблеми в оподаткуванні нерухомого майна: визначення бази податку виключно за площею нерухомості, яка не калібрується з використанням коригувальних коефіцієнтів; застосування пільги у вигляді зменшення бази податку, яка надається незалежно від рівня доходів платників і є різною для різних типів об’єктів житлової нерухомості, ставлячи в нерівні умови їх власників; визначення на законодавчому рівні лише максимальної ставки податку, що призводить до її надмірного заниження в окремих громадах; невикористання низкою територіальних громад права диференціювати податкові ставки залежно від місця розташування та типів об’єктів нерухомості. Висновки. Доведено, що в Україні запроваджена найбільш архаїчна модель податку на нерухоме майно та обґрунтовано шляхи її удосконалення: перегляд підходів до надання податкової пільги; визначення на законодавчому рівні декількох ставок для різних категорій нерухомого майна, а також не лише верхньої, а й нижньої межі податкових ставок; запровадження коригувальних коефіцієнтів, які дають змогу відкалібрувати податок з урахуванням ринкових факторів. Introduction. The transition from taxation of immovable property based on area to taxation based on market value is provided for in the National Revenue Strategy until 2030. However, the lack of sufficient preconditions for such a transition in Ukraine may complicate implementation of the reform, making the issue of improving the current tax based on area more relevant. The purpose of the article is to reveal problems in immovable property taxation in Ukraine and identify ways to mitigate them based on the experience of market calibration of ad valorem property taxes in new EU member states. Results. The following problems in immovable property taxation have been identified: determination of the tax base solely on the basis of the area of the property, which is not calibrated using adjustment coefficients; application of a tax relief in the form of a reduction in the tax base, which is granted regardless of the income level of taxpayers and varies for different types of residential property; the determination at the legislative level of only the maximum tax rate, which leads to its excessive underestimation in some communities; the failure of a number of local communities to use their right to differentiate tax rates depending on the location and type of immovable property. Conclusions. It has been proven that Ukraine has introduced the most archaic model of immovable property tax, and ways to improve it have been substantiated: revising approaches to granting tax relief; establishing several rates for different categories of immovable property at the legislative level, as well as not only upper but also lower limits for tax rates; introduction of adjustment coefficients that will allow the tax to be calibrated taking into account market factors.
податок на нерухоме майно на основі площі, адвалорний податок на нерухомість, конструктивні елементи податку, ринкове калібрування податку, диференціація податкових ставок, коригувальні коефіцієнти.
Вступ. Значущість дотримання боргової безпеки в умовах карколомного зростання державного боргу, погіршення його структури, звуження напрямів використання державних запозичень в умовах повномасштабної війни зумовлює необхідність привернення уваги до чіткого з’ясування чинників і загроз борговій безпеці держави. Водночас слід комплексно підходити до визначення зовнішніх і внутрішніх чинників, що впливають на боргову безпеку, а також численних ризиків, викликів і загроз у цій сфері. Тим більше, що стан / рівень боргової безпеки неодмінно відображається як на рівні фінансової безпеки держави загалом, так і її окремих складових, що потребує поглиблених досліджень зазначеної проблематики. Мета – проаналізувати існуючі підходи до з’ясування чинників і загроз борговій безпеці держави, cформулювати авторське бачення їхнього визначення. Результати. Досліджено підходи до з’ясування чинників і загроз борговій безпеці держави. На основі аналізу існуючих поглядів визначено перелік чинників і загроз борговій безпеці держави. Висновки. Чітке визначення чинників і загроз борговій безпеці уможливлює формування й реалізацію обґрунтованої боргової політики держави, забезпечення стійкості як фінансової системи, так і фінансової стабільності в країні загалом, ефективне використання внутрішніх і зовнішніх державних запозичень, недопущення дефолту, поліпшення боргових прогнозів, підвищення суверенних рейтингів. Introduction. The importance of maintaining debt security in the context of the rapid growth of public debt, deterioration of its structure, and narrowing of avenues for the use of government borrowing during a full-scale war necessitates attention to clearly identifying the factors and threats to the state’s debt security. In this regard, it is essential to take a comprehensive approach to determining the external and internal factors that affect debt security, as well as the numerous risks, challenges, and threats in this area. All the more so, since the state/level of debt security inevitably impacts both the overall level of the country’s financial security and its individual components. All of this requires in-depth research into this issue. The purpose of the article is to analyse existing approaches to identifying the factors and threats to the state’s debt security and to formulate the author’s perspective on their determination. Results. Approaches to clarifying the factors and threats to the debt security of the state are clarified. Based on the analysis of existing views, a list of factors and threats to the debt security of the state is determined. Conclusions. A clear definition of factors and threats to debt security makes it possible to form and implement a reasonable debt policy of the state, to ensure the stability of both the financial system and financial stability in the country as a whole, to effectively use internal and external government borrowings, to prevent default, to improve debt forecasts, and to increase sovereign ratings.
державний борг, боргова безпека, чинники боргової безпеки, загрози борговій безпеці, боргова політика
СКЛАДОВІ МЕХАНІЗМУ ФІНАНСОВОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ РИНКУ ЖИТЛОВОЇ НЕРУХОМОСТІ
Вступ. Одним із пріоритетних напрямів відновлення економіки України в умовах повномасштабної війни та повоєнної відбудови є розвиток ринку житлової нерухомості. Державна підтримка визначає не лише стабільне функціонування цієї сфери, а й впливає на рівень соціально-економічного розвитку держави та добробут населення. З огляду на зазначене вище актуальність дослідження підтверджується об’єктивною необхідністю удосконалення механізму фінансового забезпечення ринку житлової нерухомості, зокрема в частині пошуку диверсифікованих джерел його фінансування, використання інноваційних фінансових інструментів та залучення інвестиційних ресурсів. Мета – дослідити сутність та ідентифікувати ключові компоненти механізму фінансового забезпечення ринку житлової нерухомості, а також окреслити перспективи їхнього використання в Україні в умовах повномасштабної війни та повоєнної відбудови. Результати. Визначено ключові компоненти механізму фінансового забезпечення ринку житлової нерухомості, серед яких: державне фінансування, інвестиційні ресурси, управління витратами, публічно-приватне партнерство, міжнародна фінансова допомога та доходи населення. Розкрито зміст кожної складової, її роль і взаємозв’язки у забезпеченні сталого розвитку житлового сектору. Висновки. Механізм фінансового забезпечення ринку житлової нерухомості має комплексний характер і базується на взаємодії державного, приватного та міжнародного капіталу. Його ефективність визначається збалансованістю джерел фінансування, інституційною підтримкою, а також впровадженням сучасних цифрових інструментів. Introduction. One of the priority areas for the recovery of Ukraine's economy in the context of full-scale war and post-war reconstruction is the development of the residential real estate market. The possibilities for its financial support and the need for state support in this area determine not only the stable functioning of the housing market, but also influence the level of socio-economic development of the state and the well-being of the population. In view of the above, the relevance of the study is confirmed by the objective need to improve the mechanism of financial support for the residential real estate market, in particular in terms of finding diversified sources of financing, using innovative financial instruments, and attracting investment resources. The purpose of the article is to study the essence, structure, and components of the mechanism of financial support for the housing market, as well as their characteristics in conditions of martial law and countering armed aggression. Results. The key components of the financial support mechanism for the residential real estate market have been identified, including: public funding, investment resources, cost management, public-private partnerships, international financial assistance, and household income. The content of each component, its role, and interrelationships in ensuring the sustainable development of the housing sector have been revealed. Conclusions. The mechanism of financial support for the residential real estate market is complex and based on the interaction of state, private, and international capital. Its effectiveness is determined by the balance of funding sources, institutional support, and the introduction of modern digital tools.
ринок житлової нерухомості, фінансове забезпечення, механізм, інвестиційні ресурси, державне фінансування, публічно-приватне партнерство.
ФІНАНСОВІ РИЗИКИ В АГРОСФЕРІ: СТРАХОВІ СТРАТЕГІЇ ТА ЦИФРОВІ ТЕХНОЛОГІЇ У КОНТЕКСТІ ЕФЕКТИВНОГО ВИКОРИСТАННЯ ЛЮДСЬКОГО КАПІТАЛУ
Вступ. Сучасна агросфера функціонує в умовах постійної мінливості, де фінансові ризики набувають комплексного характеру та безпосередньо впливають на стабільність виробництва й конкурентоспроможність підприємств. Кліматичні коливання, колапси логістичних ланцюгів, волатильність цін на ресурси та поглиблення зовнішньоекономічної нестабільності погіршують передбачуваність фінансових результатів. За таких обставин традиційні механізми управління ризиками в аграрному секторі вже не забезпечують необхідного рівня захисту, що спонукає до пошуку більш гнучких та інноваційних підходів. Мета – визначити особливості фінансових ризиків в аграрній сфері з урахуванням впливу на ефективність людського капіталу сучасних цифрових технологій та стратегій страхування. Результати. Досліджено природу фінансових ризиків, що формуються в агросфері під впливом ринкових коливань, змін кліматичних умов і нестабільності ресурсного забезпечення. Акцент зроблено на пошуку дієвих страхових стратегій, здатних не лише зменшити ймовірність фінансових втрат, а й підтримати довгострокову стійкість аграрних виробників. Окрему увагу приділено цифровим інструментам, які сьогодні трансформують підходи до оцінювання ризикових подій, управління страховими портфелями та оперативної взаємодії між учасниками ринку. Висновки. За результатами дослідження сформовано методичний підхід до визначення особливостей ризиків в агросфері. Отримані результати підтверджують, що узгоджене застосування страхових механізмів і цифрових рішень є ключовою умовою мінімізації фінансових загроз та підвищення конкурентоспроможності аграрного сектору в умовах зростаючої невизначеності. Introduction. The modern agrosphere operates in conditions of constant variability, where financial risks acquire a complex nature and directly affect the stability of production and competitiveness of enterprises. Climatic fluctuations, collapses of logistics chains, volatility of resource prices and deepening external economic instability worsen the predictability of financial results. Under such circumstances, traditional risk management mechanisms in the agricultural sector no longer provide the necessary level of protection, which prompts the search for more flexible and innovative approaches. The purpose of the article is to determine the features of financial risks in the agricultural sector, taking into account the impact on the efficiency of human capital of modern digital technologies and insurance strategies. Results. The nature of financial risks that are formed in the agricultural sector under the influence of market fluctuations, changes in climatic conditions and instability of resource supply has been investigated. The emphasis is on finding effective insurance strategies that can not only reduce the likelihood of financial losses, but also support the long-term sustainability of agricultural producers. Special attention is paid to digital tools that today transform approaches to assessing risk events, managing insurance portfolios, and operational interaction between market participants. Conclusions. The study results have formed a methodological approach to identifying the characteristics of risks in the agricultural sector. The results obtained confirm that the coordinated use of insurance mechanisms and digital solutions is a key condition for minimizing financial threats and increasing the competitiveness of the agricultural sector in conditions of growing uncertainty.
фінансові ризики, фінансове регулювання, страхування, страхування ризиків, цифрові технології, цифрова економіка, цифрова трансформація, фінансові інструменти страхування, фінансові інструменти, цифровізація.
ФІНАНСОВИЙ РИЗИК-МЕНЕДЖМЕНТ БУДІВЕЛЬНИХ ПІДПРИЄМСТВ У РЕАЛІЗАЦІЇ ЖИТЛОВОЇ ПОЛІТИКИ ЗА УМОВ ГЛОБАЛЬНОЇ НЕСТАБІЛЬНОСТІ
Вступ. Житло є не лише “компонентом капіталу”, а ілліквідним, гетерогенним і колатеральним активом, що генерує системні ризики в умовах нестабільності. Інвестування має вирішальне значення для успіху будівельних проєктів, які є капіталомісткими та потребують великих обсягів ресурсів для досягнення цілей і завдань проєктного фінансування. Трансформація системи фінансового ризик-менеджменту вимагає переходу від макроекономічних моделей до мікрофундаментальних з урахуванням стрестестування сценаріїв, динамічного ціноутворення, торгу та хеджування. Мета – обґрунтувати теоретичний концепт інвестування проєктів житлового будівництва та задіяння фінансового ризик-менеджменту будівельних підприємств для підвищення безпековості діяльності будівельного сектору за умов глобальної нестабільності. Результати. Трансформація ризик-менеджменту будівельних підприємств можлива лише через інтеграцію макроекономічних моделей із наявним житловим сектором, мікроданими та кількісним аналізом фрикцій. Житлова політика потребує переходу до цілісної системи, де право на житло стає фінансовим і юридичним інструментом. Міжнародна координація, планування та регулювання земельних відносин забезпечать відновлення і стійку архітектуру. Громадські ініціативи інтегруються в ризик-менеджмент з дашбордами ризиків у Ukraine Investment Framework (UIF) для швидкої реакції інвесторів. Для будівельних підприємств за умов глобальної нестабільності важливо інтегрувати AI-моделі у ризик-менеджмент (прогнозування продажів, стрес-тести, PropTech); масштабувати хеджування опціонами для диверсифікації джерел інвестування; застосовувати моніторинг у реальному часі; сприяти інтеграції рентабельності в CRM з MLS для динамічного ціноутворення та AI-аналізу сигналів. Перспективи. Науково-пріоритетними напрямами досліджень є мікрофундаментальні моделі для оцінки ймовірності продажу житла, алгоритмічна фінансова диверсифікація портфеля об’єктів будівельних компаній, а також розробка стандартів оптимізації джерел фінансування залежно від рівня сегментації ринку житла. Трансформація фінансового ризик-менеджменту має сприяти переходу від пасивного моніторингу цін до активного управління кредитним каналом через мікродані, стрес-тестування та хеджування. Introduction. Housing is not just a “component of capital” but an illiquid, heterogeneous, and collateralized asset that generates systemic risks in an uncertain environment. Investing is crucial to the success of construction projects, which are capital-intensive and require large amounts of resources to achieve the goals and objectives of project finance. The transformation of the financial risk management system requires a shift from macroeconomic models to micro-fundamental ones, taking into account stress testing scenarios, dynamic pricing, trading, and hedging. The purpose of the article is to substantiate the theoretical concept of investing in housing construction projects and the use of financial risk management of construction enterprises to improve the security of the construction sector in the context of global instability. Results. The transformation of risk management of construction companies is only possible through the integration of macroeconomic models with the existing housing sector, micro data, and quantitative friction analysis. Housing policy needs to move to a holistic system where the right to housing becomes a financial and legal instrument. International coordination, planning, and regulation of land relations will ensure recovery and sustainable architecture. Civic initiatives are being integrated into risk management with risk dashboards in the Ukraine Investment Framework (UIF) for quick investor response. In the context of global instability, it is important for construction companies to integrate AI models into risk management (sales forecasting, stress tests, PropTech); scale option hedging to diversify investment sources; apply real-time monitoring; and promote the integration of profitability into CRM with MLS for dynamic pricing and AI signal analysis. Prospects. The research priorities include micro-fundamental models for assessing the probability of housing sales, algorithmic financial diversification of the portfolio of construction companies, and the development of standards for optimizing funding sources depending on the level of segmentation of the housing market. The transformation of financial risk management should facilitate the transition from passive price monitoring to active management of the credit channel through micro-data, stress testing, and hedging.
ринок житла, фінанси, проєктне фінансування, фінанси домогосподарств, інвестиції, проєктне інвестування, публічно-приватне партнерство, цифрові технології, фінансові інновації, фондовий ринок, безпека, державні кредитні програми.
ОПОДАТКУВАННЯ КРИПТОВАЛЮТ: УКРАЇНСЬКИЙ ТА МІЖНАРОДНИЙ ДОСВІД
Вступ. Активний розвиток цифрових технологій сприяв появі нових форм фінансових активів, серед яких особливе місце посідають криптовалюти. Їх децентралізований характер та високий рівень анонімності створюють як значні можливості для розвитку цифрової економіки, так і виклики для системи оподаткування. В Україні поки що відсутня чітка та всеосяжна система податкового регулювання операцій із криптовалютами, що ускладнює визначення правового статусу цих активів, бази та механізмів їх оподаткування. Отож, особливої актуальності набуває аналіз міжнародного досвіду у сфері оподаткування цифрових активів та адаптація ефективних моделей до українських умов. Мета – проаналізувати сучасний стан оподаткування криптовалют в Україні, визначити основні проблеми податкового регулювання цифрових активів та узагальнити міжнародний досвід для формування ефективної системи їх оподаткування. Результати. Визначено відсутність спеціального податкового законодавства щодо оподаткування цифрових активів в Україні, що створює правову невизначеність. Проведено систематизацію криптовалют за основними ознаками, розглянуто підходи до їхнього бухгалтерського обліку та оподаткування. Узагальнено міжнародну практику, яка свідчить про різноманітність підходів – від повного визнання криптоактивів як майна до їх часткової заборони. Висновки. Для ефективного оподаткування криптовалют в Україні необхідно розробити комплексну законодавчу базу, яка забезпечить прозорість фінансових операцій, визначить порядок обліку доходів і створить умови для належного оподаткування цифрових активів. Врахування міжнародного досвіду дасть змогу сформувати збалансовану систему податкового регулювання, що сприятиме розвитку цифрової економіки держави. Introduction. The active development of digital technologies has led to the emergence of new forms of financial assets, among which cryptocurrencies occupy a special place. Their decentralized nature and high level of anonymity create both significant opportunities for the development of the digital economy and challenges for the taxation system. In Ukraine, there is still no clear and comprehensive framework for the taxation of cryptocurrency transactions, which complicates the determination of their legal status, tax base, and taxation mechanisms. In this context, analyzing international experience in the taxation of digital assets and adapting effective models to Ukrainian conditions becomes particularly relevant. The purpose of the article is to analyze the current state of taxation of cryptocurrencies in Ukraine, develop the main problems of tax regulation of digital assets and summarize international experience to form an effective system of their taxation. Results. Violations of special tax legislation on the taxation of digital assets in Ukraine were identified, which creates legal uncertainty. Cryptocurrencies were systematized according to the main features suitable for their accounting and taxation. General international practice, which has a choice of a variety of approaches – from full recognition of cryptoassets as property to their partial ban. Conclusions. For effective taxation of cryptocurrencies in Ukraine, it is necessary to develop a comprehensive legislative framework that ensures the transparency of financial transactions, determine the procedure for accounting for income and create conditions for proper taxation of digital assets. Taking into account international experience will allow to form a balanced system of tax regulation, which will contribute to the development of the state’s digital economy.
криптовалюта, оподаткування, цифрові активи, податкове регулювання, міжнародний досвід.